157 



ved Tungens og de nedre Fortænders Hjelp. 3dje og 4de Finger 

 have faaet fuldstændig Overmagt over de andre Fingre; deres 

 Kløer ere blevne stærke, faste Hove, og der trædes saa ude- 

 lukkende paa Fingerspidserne, at alle Trædepuder af Mangel 

 paa Brug ere forsvundne, undtagen de, der findes paa Finger- 

 spidserne; deres Mellemhaandsben ere blevne lange, stærke 

 Knogler, der ere indbyrdes sammenvoxede i næsten hele deres 

 Længde, kun deres nedre Ledruller ere frie; deres Ledforbin- 

 delse med 1ste Fingerled er udpræget Hængsel-Led, med 

 Kamme og Furer gribende i hinanden, fordi al Bevægelse i 

 Leddet indskrænkes til simpel Bøjning og Strækning. 1ste 

 Finger er helt forsvunden, 2den og 5te ere indskrænkede til 

 „Bitæer", ubetydelige Vantrivninger uden fuldstændige Mel- 

 lemhaandsben. I Foden ere Forholdene tilsvarende. Under den 

 fælles og stærke Paavirkning af Rullebenet ere Baadben og 

 Terningben i Fodroden indbyrdes sammenvoxede. I Under- 

 armen er Spolebenet, der mere end Albuebenet er kommet til 

 at bære Legemets Vægt, blevet en mægtig Knogle, i udpræget 

 Hængsel-Forbindelse med Overarmen; Albuebenet er i sin 

 største Udstrækning indskrænket til en tynd splintformet Knogle, 

 mere eller mindre fast forbundet med eller sammenvoxet med 

 Spolebenet. I Underbenet er det Skinnebenet, der er blevet 

 den stærkeste Knogle, medens Lægbenet er indskrænket til 

 ikke stort mere end en lille Knoglestump føjet ind i Skinne- 

 benets nedre Ende. Lemmerne have saa udelukkende over- 

 taget den Opgave at føre Legemet, at der ikke bliver stor 

 Brug for Halen, som derfor indskrænkes til nærmest kun at 

 være en Flue -Vifte eller helt forsvinder. Halshvirvlerne ere 

 blevne lange, indbyrdes bevægelige, deres Kroppe forbundne 

 ved en Slags Kugle-Led; Ringhvirvlens og Taphvirvlens For- 

 bindelse er meget fri, Taphvirvlens „Tap" har mistet sin op- 

 rindelige Tapform og har faaet Form af en „Tud", hvorom 

 Ringhvirvlen drejer sig. Brystkassen er smal, men dyb, sam- 

 mentrykt mellem Forlemmerne, der altid holdes samlede om 

 den. De øvre Fortænder ere forsvundne af Mangel paa Brug; 

 de øvre Hjørnetænder ere enten helt vanslægtede eller ogsaa 

 forsvundne; de nedre Fortænder have faaet skarp skjærende 

 Krone, og nedre Hjørnetand har faaet en lignende Form og er 

 stillet paa Rad med Fortænderne. Den lange Tunge har bidraget 

 ikke lidt til at forme den forreste Del af Ansigtets Skelet, der 

 noget faar Udseende af at være en Skede om Tungen. Af Kind- 

 tænderne er den forreste af de oprindelige 7 i hver Kjæbe for- 

 svunden; men de andre ere voxede; Kronernes Spidser have 

 dog beholdt ikke lidt af den oprindelige V-Form, og Forkind- 

 tænderne vedblive at være mindre og simplere i Form end 

 Bagkindtænderne. Kindmusklen er bleven den stærkeste af 



