181 



hos danske Rensdyr (der væsenlig ere som det afbildede grøn- 

 landske), stort, Stammen i sin største Udstrækning trind, dog 

 med mere eller mindre tydelige Spor af Sammentrykning, glat, 

 med oftest stor, i Spidsen sammentrykt, udbredt og fliget Øje- 

 gren, der dog jevnlig paa det ene af Hornene er vantreven eller 

 saa godt som mangler, med en lignende stor Gren fra Stam- 

 mens Forside udspringende tæt over Øjegrenen, oftest med en 

 kortere eller længere simpel Gren udspringende midt paa Stam- 

 mens Bagside og med Stammens øverste Ende sammentrykt, 

 udbredt som en Skovl, hvis Forrand er jevn, men hvis Bagrand 

 er udfliget, dybt delt i et større eller mindre Tal af ugrenede 

 eller grenede Flige; Stamme og Skovl gaa jevnt over i hin- 

 anden; hele Hornet er mere eller mindre stærkt rettet ud til 

 Siden og buet; Hornets Længde (maalt i lige Linie) naar op 

 til lOSOmm eller mere. Hunnens Horn er væsenlig som Han- 

 nens, men meget spinklere og simplere. „Taaregruben" ret 

 dyb. Anselig Hinde-Aabning foran Øjehulen. Længden af øvre 

 Kindtænders Række hos Han og Hun, begge fra Grønland, 

 90 og 85 mm^ af nedre Kindtænders Række 98 og 93, Hoved- 

 skallens Længde 364 og 307, Underkjæbens Længde 305 og 265. 



De danske, jordfundne, Rensdyr kunne vexle ret stærkt i 

 Hornenes Form. De fleste høre klart nok til „Barren-ground"- 

 Racen med de lange, slanke Horn med trind Stamme; nogle 

 vise lidt Tilnærmelse til „Woodland"-Racen, udmærket ved de 

 korte Horn med stærkt sammentrykt Stamme. 



Rensdyret er strax kjendeligt som den eneste Hjort, hvis 

 Snude er helt haarklædt, hvis Klove ere brede, og hvis Bi- 

 klove ere anselige. Det er ogsaa den eneste Hjort, hvis Hun 

 har Horn (bortset fra tilfældige Misdannelser hos andre). Hor- 

 net er helt ejendommeligt. 



Arten har været udbredt over hele Landet, ogsaa paa Born- 

 holm, vel mest levende paa aabent Land. Dens Knogler ere 

 ikke sjeldne i de underste Lag i vore Tørvemoser, under 

 Tørven. Kort efter Istiden har den været her, og inden vor 

 „Ældre Stenalder" har den været forsvunden herfra; ikke en 

 eneste Knogle af den er funden i vor Stenalders Kjøkken- 

 møddinger. Vistnok har den dog truffet sammen med Menne- 

 sker i Danmark i en ældste Stenalder. Et Par jordfundne 

 Redskaber af Rensdyr-Tak kan tyde herpaa; men maaske 

 kunde de være indførte andenstedsfra. Et tilsyneladende mere 



