190 



alder ere dens Knogler ret talrige; men i den store Mængde 

 Affaldsdynger fra vor egenlige „Ældre Stenalder" ere de kun 

 faatallig tilstede. Fundene synes at tyde paa, at den har haft 

 sin bedste Tid hos os i Fyrreskovens Tid, og at den i Ege- 

 skovens Tid i Stenalderen allerede var ret sjelden; og af Sten- 

 alderens Folk er den vistnok udryddet; ingen Oplysning haves 

 om den hos os fra senere Tid. Et Vidne om den Forfølgelse, 

 for hvilken den har været udsat i Stenalderen, haves, foruden 

 i Fundene i Kjøkkenmøddingerne, i et mosefundet Skelet med 

 to Saar i Ribbenene, hvori der sidder afbrækkede Spidser af 

 Flint-Pile; det ene Saar er lægt; det andet var frisk ved Dy- 

 rets Død og har vistnok været medvirkende til Døden. Arten 

 har været vidt udbredt til alle Sider for Danmark, dog ikke 

 ret meget længere mod Nord; men allevegne er den udryddet. 

 Længst har den levet i Polen, hvor den endnu ved Middel- 

 alderens Slutning levede i en enkelt Skov; men snart efter 

 var den ogsaa dér udryddet. Men om end Racen er uddød, 

 er Arten det ikke; den lever videre i det tamme Kvæg. 



Den Tamme Oxe, Bos taurus domesticus (med Primigenius- 

 Race og Brachyceros- eller Longifrons- og Frontosus-Race, Ændringer, 

 der ikke skarpt kunne skjelnes) er indført til Danmark i Yngre Stenalder; 

 den optræder pludselig som almindelig holdt, hvad der fremgaar af de 



Fig. 82. 



Fig. 83. Tam Oxe. Samme 



Tand som Fig. 82, Slidfladen. 



Naturlig Størrelse. 



Fig. 82. Tam Oxe fra Yngre 

 Stenalder. En øvre højre Bag- 

 kindtand set fra Indersiden. 

 Naturlig Størrelse. Fra Kjøk- 

 kenmøddingen ved Ørum Aa, 

 Jylland. 



