196 



dynger fra Jernalderen findes talrige Levninger af spiste Heste; hele 

 Skeletter ere fremkomne i en Slags Offerfund ; i Vikinge-Grave er dens 

 Skelet fundet sammen med Menneskeben ; o. s. v. 



Blandt de Pattedyr, vilde og tamme, der have lagt deres Knogler i 

 Danmark, er Hesten det eneste Medlem af Perissodactylernes Gruppe, 

 en af Hovdyrenes Hovedgrupper, der i mange Henseender staar som 

 en Modsætning til Artiodactylerne. Hos Perissodactylerne, de „ulige- 

 taaede" Hovdyr, er det den mellemste af de oprindelige 5 Fingre og 5 

 Tæer, der er tagen særlig i Brug og voxer fremfor de andre, og Rulle- 

 benet har mistet sin oprindelige frie Bevægelighed mod Baadbenet i 

 Fodroden, Ledfladen mellem de to Knogler er bleven ganske flad. 



I Familien Eqvidæ, Heste-Familien, er Slægten Eqvus en af de 

 øverste Slægter, og Hesten selv er en af Slægtens øverste Arter. Som 

 højbenede, langhalsede Hovdyr og udprægede Grønt-Ædere staa He- 

 stene overfor Familiens lavere, uddøde Medlemmer i et ganske lignende 

 Forhold som Oxe-Familiens øverste Medlemmer til deres lavere Slægt- 

 ninge, og i mange Henseender er Hestenes Lighed med de øverste af 

 Oxe-Familien helt slaaende, skjønt de to Familier ere vandrede ad vidt 

 forskjellige Udviklings-Veje, som det klart nok er godtgjort ved Rækker 

 af uddøde, jordfundne Slægter. I Haanden har 3dje Finger hos Hesten 

 faaet fuldstændig Overmagt over de andre Fingre, der enten ere helt 

 forsvundne eller saa indskrænkede, at de ikke sees i det ydre ; Leddet 

 mellem 3dje Mellemhaandsben og 1ste Fingerled er et udpræget Hæng- 

 sel-Led med Kamme og Furer. I Foden ere Forholdene tilsvarende. 

 I Underarmen er Spolebenet blevet en mægtig Knogle, i udpræget 

 Hængsel-Forbindelse med Overarmen, medens Albuebenet i sin største 

 Udstrækning er indskrænket til en tynd Splint sammenvoxet med Spole- 

 benet. I Underbenet er det Skinnebenet, der har faaet hele Magten ; 

 Lægbenet er i sin største Udstrækning forsvundet. Halen er indskræn- 

 ket til at være Flue-Vifte. Halshvirvlerne ere blevne lange, indbyrdes 

 forbundne ved en Slags Kugle-Led; Taphvirvlens „Tap" har faaet Tud- 

 form. Baade øvre og nedre Fortænder ere tagne i Brug, tilsammen 

 virkende som en Tang, og de ere alle blevne stærke, deres Kroner ejen- 

 dommelig foldede, med en Grube i Midten. Hjørnetænderne vantrives, 

 ingen af dem formes som Fortand. Af Kindtænderne er den forreste af 

 de 7 i hver . Kjæbe vantreven eller forsvunden ; men de andre ere 

 voxede stærkt og blevne meget højkronede; særlig paafaldende ere de 

 3 Forkindtænder voxede; de have helt faaet Form som Bagkindtænder; 

 de øvre Kindtænder minde i Kronens nærmere Form ikke lidt om 

 Oxernes Bagkindtænder ; de nedre Kindtænder ere byggede helt ander- 

 ledes end Oxernes. Kindmusklen er bleven den stærkeste af Tygge- 

 musklerne, og Tindingmusklen er indskrænket, hvad alt har givet sig 

 Udtryk i Hovedskallen paa lignende Maade som hos Oxerne, men dog 

 i Enkelthederne anderledes. Sibenet er blevet mægtigt. Næsehulen er 

 stærkt opsvulmet; Øjehulen er dækket af Ben-Tag og bagtil omsluttet 

 af en Benbro, der gaar fra Pandeben til Tindingbenets Kindudvæxt, ikke 

 til Kindbenet ; o. s. v. 



