127 



vore Pattedyr. Derimod kan den i Skelettet forvexles med sin 

 nordlige hvide Slægtning Isbjørnen, Ursus maritimus, der meget 

 muligt har været at finde her i Danmark under Istiden; i 

 Sverig mener man at have paavist en jordfunden Knogle af 



Fig. 54. Bjørn. Hovedskal. Stærkt formindsket. 



Isbjørn. Det sikreste Skjelnemærke mellem de to Arter ligger 

 i Størrelsen af Knudetænderne. Bjørnen, der har langt mere 

 Adgang til Planteføde end Isbjørnen, der væsenligst lever af 

 Sæler, som den fanger paa Hav-Isen, har langt større Knude- 

 tænder, end Isbjørnen har; hos en Isbjørn med Hovedskal 

 379 mm lang er bageste øvre Knudetand 25, forreste nedre 20. 

 Bjørnen har været udbredt over hele Landet; dog er den 

 ikke eftervist paa Bornholm. Flere Levninger foreligge fra 

 Mosefund, og i Stenalderens Kjøkkenmøddinger ere dens Knogler 

 ikke helt sjeldne. Fra Jernalderen foreligge nogle brændte 

 Kloled fundne sammen med brændte Menneske-Ben i Grav- 

 Urner, sikkert stammende fra Bjørne-Skind, der have været 

 bragte paa Baalet sammen med Ligene (maaske af Bersærker, 

 de Bjørneskind-klædte); men uimodsigelige Vidner om Bjør- 

 nens Forekomst her i Jernalderen kunne de ikke være. Fra 

 historisk Tid haves ingen sikker Oplysning om den i Dan- 

 mark. Den lever eller har levet vidt udbredt til alle Sider 

 for os. 



