185 



ren fandtes Faar med anselige skrueformet snoede Horn af den sæd- 

 vanlige Form, ligeledes Geder med svære Horn, 



De to Slægter staa hinanden nær, og de ere ogsaa nære Slægtninge 

 af Ovibos og Bos; de høre til en egen Gren af Bovinernes Afdeling. 

 Højere end Ovibos staa de i, at Panden med Hornenes Grund er rejst 

 mere ivejret, og at Hovedskallens Axe er mere bøjet; lavere staa de i, 

 at Hornenes Grund er mindre udvidet, og at Pandebenet ikke har trængt 

 sig ned paa Hjernekassens Side til Tindingbenets Skældel. Lavere end 

 Bos staa de i, at Pandebenet med Hornet er mindre stærkt udvidet til- 

 bage og ikke rager ud over Tindinggruben, at Trommebenet ikke er fyldt 

 med svampet Benvæv og ikke er kommet til at danne Bagvæg i Under- 

 kjæbens Ledskaal. Som Bjergdyr, der springe paa Klipperne, have de 

 begge faaet stærkt sammentrykte Hove; men Geden, der nok saa meget 

 klatrer, gribende fat med For- og Bagfødder, har faaet ualmindelig kort 

 og bred Mellemhaand og Mellemfod, mindende noget om Ovibos. 



Jordfundne Levninger af Faar og Ged kjendes og skjelnes lettest 

 ved Hjelp af Hornstejlerne. Hos Faaret er Stejlen, som Hornet, oftest 

 stærkt rettet ud til Siden, med nærmest tresidet Gjennemsnit og ind- 

 vendig kun ved Grunden luftf>'ldt, ved Udvidelser af Pandens Lufthuler. 

 Hos Geden er Stejlen opret, sammentrykt, med skarp For- og Bagrand, 

 og indvendig luftfyldt næsten til Spidsen. Hos det gedehornede Faar har 

 Stejlen vel nogen Lighed med Gedens og kan indvendig være luftfyldt 

 næsten til Spidsen; men Stejlens Sammentrykning er dog mindre stærk 

 og Stillingen mindre opret. Baade hornede og hornløse Faar kunne des- 

 uden efter Hovedskallen kjendes fra Geden ved Hjelp af Sømmen mel- 

 lem Pandeben og Isseben; Sømmen slaar hos Faaret en stor Bugt 

 bagud; hos Geden løber den næsten lige paatværs. De højkronede 

 Kindtænder og de i det hele noget sværere Knogler (foruden Hornene) 

 skjelne Faar og Ged fra Raadyret, det af vore Dyr, med hvis Skelet 

 Forvexling lettest kan ske. 



* Oxe-Slægten (Bos). 

 Legemsformen i Hovedsagen som hos Cervus, 

 men plumpere, Lemmerne kortere. Halsen kortere, 

 Forkroppen paafaldende svær. Halen ret lang, men 

 tynd, i Spidsen langhaaret. Ansigt, Næsebor, Snude- 

 spids og Overlæbe væsenlig som hos Cervus. Øjet 

 ret stort. Øret ret stort, afrundet. Hornene væsenlig 

 som hos Ovibos, hos vore Arter af Slægten rettede 

 mere eller mindre ud til Siden, men derefter opad, 

 ikke nedad, og ikke særlig fortykkede ved Grunden. 



