203 



Som en Modsætning til alle vore andre Tandhvaler staar 

 den tertiære Sqvalodon, vor eneste Slægt af Sqvalodontidæ. 

 Den staar paa et lavere Trin end alle andre. Det er 

 den eneste, hos hvem de bageste Kindtænder have beholdt 

 sammentrykt, savtakket Krone og dobbelt Rod, begge Dele 

 Egenskaber arvede fra Hvalernes ældste Former, Zeuglodon- 

 tiderne. Hos andre Tandhvaler have ogsaa de bageste Kind- 

 tænder faaet simpelt kegleformet Krone og enkelt Rod ligesom 

 de forreste hos Sqvalodon. Kindtændernes Tal plejer hos 

 Sqvalodon at være 11; det er paa en eller anden Maade for- 

 højet over det oprindelige Tal 7; det ser ud, som om Sqvalo- 

 don ogsaa i Henseende til Kindtændernes Tal er et Mellem- 

 led mellem Zeuglodontiderne, hos hvem Tallet ikke plejer at 

 gaa over 7, og de ægte Tandhvaler, der have det store Tal af 

 Kindtænder, undtagen naar Tænderne ere vantrevne. At Sqva- 

 lodon har veludviklede Tænder ogsaa i Mellemkjæben, er en 

 oprindelig Egenskab, som den deler med kun faa andre Tand- 

 hvaler; hos de allerfleste ere Mellemkjæbens Tænder enten 

 helt vantrevne eller forsvundne. 



Hos vore 8 Slægter af Delfin-Familien ere Følgerne af 

 Vandets Tryk paa Ansigtet ikke fuldt saa paafaldende som hos 

 vore 4 Slægter af Næbhvaler. Det ser ud, som om Næb- 

 hvalerne med større Voldsomhed end andre Hvaler fare gjen- 

 nem Vandet, paa deres Jagt efter Blæksprutter, der synes at 

 være deres vigtigste Føde; Bagranden af det Leje, som Snu- 

 dens Fedtpude og Næsemuskler i Forening danne sig paa 

 Hovedskallens Overside, er taarnet op i en ualmindelig Højde. 



Af vore Delphinide-Slægter er Delphinapterus, med 

 eneste Art D. leucas. Hvidfisken, i en enkelt Henseende 

 den oprindeligste: Halshvirvlerne ere indbyrdes frie, skjønt 

 korte og tæt sammenpressede, undertiden dog med nogen Til- 

 bøjelighed til Sammenvoxning; hos vore andre Delphinider 

 ere i det mindste 1ste og 2den Halshvirvel, oftest flere, fuld- 

 stændig sammensmeltede. Den er ogsaa den eneste af vore 

 Slægter, hos hvem Rygfinne mangler; ogsaa heri er den vist 

 oprindelig; men at slutte efter, hvad der kan forekomme i 

 andre af Delphinidernes Grupper, er det ikke umuligt, at Ryg- 

 finnen er mistet. Haandens usædvanlig korte, brede Form er 

 sikkert ogsaa et Tegn paa Oprindelighed. I Ansigtets forholds- 

 vis ret korte Form, i den udstrakte Fladtrykning af Hoved- 

 skallens Overside, i Tandsættets noget vantrevne Tilstand og 

 i sin helt hvide Farve staar den derimod højt. 



De tre Slægter Lagenorhynchus, Tursiops og Del- 

 phinus, hver med en Art hos os, L. albirostris, Hvid- 

 næse, T. tursio. Øresvin, og D. delphis. Delfin, staa 

 hverandre meget nær. Et forholdsvis oprindeligt Træk i deres 



