89 



1. B, verbåsci Dft. Den største af Slægten. Rødbrun, 

 skinnende. Følehornene og Benene røde; Bry- 

 stet lidt længere end bredt eller i det højeste 

 saa bredt som langt; Siderandene rundede fortil, 

 let indsnævrede fra Midten bagtil, eller under- 

 tiden parallele; Baghjørnerne tydelige og skarpe. 

 Dækvingernes Sider noget rundede, Striberne 

 temmelig dybe; 3die Mellemrum med et dybt 

 indtrykt Punkt paa den bageste Trediedel ; under- 

 tiden viser Dækvingerne Spor af en mørk, uregel- 

 mæssig Plet henimod Spidsen. L. 4V2'"'"- 



Ikke almindelig, men udbredt, undertiden i 



Antal. 



Fig. 113. 



Bradycellus 



verbåsci. 



2. B. harpal in u s Dej. Beslægtet med foregaaende, men 

 mindre. Skelnes hovedsagelig ved, at Brystet er tydelig bredere 

 end langt og har Baghjørnerne stumpe og rundere. Dækvingerne 

 som Regel rødbrune med Sømmen lys; Striberne stærke. L. 4 mm. 



Noget sjældnere end den foregaaende, men ligesaa vidt 

 udbredt. 



3. B. cognåtus Gyll. Begsort, med Baghjørnerne og 

 Kanten af Brystet lyse. Følehornene begsorte med 1ste Led 

 klart rødt, 2det Led dybt sort og 3die Led lysere. Brystet 

 omtrent saa langt som bredt, let indsnævret bagtil; Bag- 

 hjørnerne rundede. Dækvingerne noget vekslende i Farve, 

 som oftest mørke, med Sømmen og Sidekanterne lyse, under- 

 tiden er kun den bageste Halvdel af Dækvingerne mørke; 

 Striberne fine, men tydelige; Mellemrummene flade. Benene 

 begsorte. Skinnebenene lysere. L. 4^^. 



Temmelig sjælden, dog udbredt. 



4. B. plåcidus Gyll. Beslægtet med den foregaaende, 

 men som Regel lysere, med de lyse Kanter af Brystet bredere; 

 Brystet er tillige forholdsvis noget smallere. Følehornene som 

 Regel lysere og har de første 3, undertiden 4 Led lyse, kun 

 med det 2det lidt mørkere. Hovedforskellen ligger imidlertid i, 

 at Benene altid er lyse, kun med Fødderne mørke. L. 4 mm. 



Meget almindelig og udbredt. 



