64 



e. Underfam. Masoreina. 

 10. Masoreus Dej. 

 Denne meget let kendelige Slægt skelnes fra alle 

 de nærstaaende ved, at den indre Torn paa Spidsen af 

 Forskinnebenene er meget lang, og ved, at Brystets 

 Siderande er fuldstændig rundede. Kun 

 én Art kendes her fra Landet. 



1. M. wetterhålli Gyll. Lyst eller 

 mørkt kastaniebrun, skinnende. Hovedet glat, 

 Følehornene rødgule. Brystet upunkteret, 

 Baghjørnerne stumpe, men tydelige. Dækvin- 

 gerne begbrune, i Almindelighed lyse ved 

 Skuldrene, bredest bag Midten, upunkterede; 

 Striberne fine, svagt punkterede, Mellem- 



_. \„^ ., rummene flade. Undersiden og Benene beg- 



Fig. 102. Masoreus ^ ^ 



wetterhålli. (Efter brune. L. Smni. 



Schiødte). Sjælden, dog udbredt. 



2. Intruncatipénnia. 



Denne Afdeling adskilles fra Truncatipennia ved, at 

 Dækvingerne gaar helt ud over sidste Bagkropsled. 

 Den deles i 20 Underfamilier, der er vel karakteri- 

 serede. Hovedkaraktererne findes i Antallet af ud- 

 videde Fodled hos Hannerne og i Palpernes Form; 

 disse er let synlige ved Hjælp af en almindelig Lup. 



De herhen hørende Arter lever under meget forskellige 

 Forhold, dog som Regel paa Jorden ; kun Arterne af Slægten 

 Calosoma lever hovedsagelig paa Træer og Blomster, hvor de 

 søger deres Føde (særlig Sommerfuglelarver). Hos de fleste 

 af de større Former er Flyvevingerne uudviklede; hos nogle 

 Arter (f. Eks. af Slægterne Anchomenus og Calathus) har 

 nogle Individer veludviklede Flyvevinger, medens andre Indi- 

 vider af samme Art har ganske rudimentære Flyvevinger. 



