16 



bagfra og ovenfra hvælvet Hinde, saa at blot en 

 Sprække, Øreaabningen, leder ind til Hulheden, Tromme- 

 hulen, f. Eks. hos Stenobothrus. Paa sidste Led findes 

 hos Hunnen Æglægningsskeden, som bestaar af 2 øvre 

 og 2 nedre Klapper; disse Klappers Form er ret karak- 

 teristisk for hver enkelt Art (Fig. 14). Af de 3 Par Ben 



Fig. 14. Bagkropsspidsen (set fra Siden) hos Q af forskellige Mark- 

 græshopper, a Stenobothrus parallelus, b St. viridulus, c St. apricarius, 

 d St. bicolor, e St. biguttulus, / St. dorsatus, g St. albomarginatus, 

 h St. rufipes, ø øvre Klapper, n nedre Klapper. 



er Bagbenene kraftigst udviklede. Laarene er svære, og 

 Skinnebenene lange. Langs de sidstes Overside sidder 

 to Rækker af stærke Torne, hvis Betydning endnu er 

 ukendt. Yderst paa hver af Bagskinnebenene sidder 4 

 bevægelige Torne, der stemmes i Jorden, naar Sprin- 

 get skal foretages. Dækvingerne er uigennemsigtige, 

 skindagtige og holdes tagstillede i Hvilestilling. Flyve- 

 vingerne er tyndere, mer eller mindre gennemsigtige, 

 meget bredere end Dækvingerne og foldes sammen 

 som en Vifte, naar de ikke bruges. De vigtigste Rib- 

 ber i Dækvingerne er Costalribben, der løber langs 



