17 



Forranden, Subcostalribben, som er kort og hurtig løber 

 sammen med førstnævnte, Radialribben, der fra en 

 fælles Stamme snart forgrener sig i 3 Ribber, 1., 2. 

 og 3. Radialribbe, og til Slutning 1. og 2. Ulnarribbe, 

 der fortsætter sig til Bagranden. De vigtigste Felter mel- 

 lem disse Rib- 

 ber er Costal- ,,t _.,4^_J!^^ 

 feltet mellem ^^ ' ^^^^^^m i / 1 nTrH^^^^^iirh^ 

 Costal- og Sub- '■''■' '"^^^^^^^^^^^^^^^ 

 costalribben, 



Subcostalfeltet ^^^* ^^* Højre Dækvinge af Stenobothms aprica- 

 rius. c Costalribben, se Subcostalribben, l.r,2.r, 

 mellem Costal- J.r Radialribber, /. u,2.u Ulnarribber, c/ Costal- 

 oe Radialrib- feltet, scf Subcostalfeltet, rf Radialfeltet, 



^ df Discoidalfeltet. 



ben, Radialfel- 

 tet mellem de to forreste Radialribber og Discoidal- 

 feltet mellem bageste Radial- og forreste Ulnarribbe. I 

 Bagvingerne findes de samme Ribber og Felter. 



Markgræshoppernes Hanner formaar at frembringe meget 

 høje Lyde ved Hjælp af deres Bagskinneben, der meget hurtig 

 stryges over Forranden af Dækvingerne. Disse Lyde maa be- 

 tragtes som Hannernes Lokketoner overfor Hunnerne. Efter 

 Parringen, der ofte varer flere Timer, borer Hunnen ved Hjælp 

 af sin Læggeskede et Hul i Jorden, hvori Æggene saa anbringes, 

 omgivne af en skumagtig Masse. Æggene overvintrer; men 

 dog synes det, at dette ikke helt ud gælder for Tettix- Arterne, 

 af hvilke man kan finde Larver om Vinteren. Efter 4 å 5 

 Hudskifter, under hvilke Øret og Vingerne lidt efter lidt ud- 

 vikles, sker det sidste Skifte, og Insektet naar fuld Ud- 

 vikling. Ejendommeligt er det, at Flyvevingerne hos Larverne 

 stedse ligger udenpaa og dækker Dækvingerne. Derved haves 

 altid et godt Kendemærke, hvorved man kan skelne de Arter, 

 der har rudimentære Vinger, fra Larveformerne. 



Esben Petersen : Orthopterer. 2 



