Træbukkene stilles i Regelen mellem Snudebillerne 

 og Sivbukkene (af Bladbillernes Afdeling) og har afvigende 

 Former, som nærmer sig til den ene eller den anden af 

 disse to Billefamilier; enkelte gør Indtryk af at staa i et 

 vist Slægtskabsforhold til Heteromererne (Skyggebillerne), 

 der indenfor Billernes Orden synes at spille en lignende 

 Rolle i systematisk Henseende som Pungdyrene overfor 

 de øvrige Pattedyr. 



Fra de tilsyneladende beslægtede Former blandt Snude- 

 billerne afviger Træbukkene bl. a. bestemt ved at mangle 

 den snudeformede Forlængelse af Forhovedet, samt ved 

 Mangelen af Følehornskøllen (de yderste mere eller mindre 

 sammentrængte og pludselig fortykkede Følehornsled), der 

 er karakteristisk for Snudebillerne. Noget vanskeligere er 

 det at afgrænse Træbukkene fra Sivbukkene, som til en 

 vis Grad har Træbukkenes Form og Legemsbygning, men 

 hos Sivbukkene er Følehornene aldrig længere end den 

 halve Krop, Benene altid korte, og deres Larver udvikler 

 sig paa Vandplanter under Vandoverfladen. 



Saavel Træbukkene som deres Larver er helt igennem 

 Planteædere. 



De latinske Navne Longicornia og Capricornia, som 

 forøvrigt nu sjældnere benyttes for Træbukkene, samt det 

 danske Ord „Buk" har alle Hentydning til de lange, mere 

 eller mindre buede Følehorn, der til en vis Grad minder 

 om Gedebukke- eller Stenbukkehorn. Træbukkenes Føle- 

 horn er iøvrigt, navnlig naar de er særdeles lange, paa- 

 faldende elastiske, saa de selv hos tørrede Individer ikke 

 let brækkes i Stykker; jo længere de er, desto mere 

 elastiske er de som Regel, hvilket selvfølgelig ogsaa er 

 nødvendigt, da lange og skøre „Horn" let vilde kunne 

 brækkes af under Livets forskellige Omskiftelser. 



Træbukkene har fra gammel Tid af tiltrukket sig Men- 

 neskenes Opmærksomhed paa Grund af deres elegante 

 Form og Udseende og ofte prægtige Farver. Fra hele 

 Jorden kendes Titusinder af Arter, og der beskrives stadig 



