16 



3. P. fasciculåtus Deg. (fasciculåris Panz.). (Fig. 7c), 

 Let kendelig fra de foregaaende Arter ved Vingedækkernes 

 afrundede eller afstudsede, tornløse Spids. Følehorn kort 

 hvidligringede fra 3. Led af. Scutellum mørk, men smalt 

 lyshaaret langs Midten eller kun mod Spidsen, Knuden 

 ved Roden af Vingedækkerne uden sort Børstedusk; 

 Ribben, der bag det svagt skraatstillede, graalige, noget 

 uregelmæssige og ofte utydelige Tværbaand danner Fort- 

 sættelsen af Knuden, med 2—4 sorte Børsteduske. Over- 

 siden iøvrigt temmelig kraftig langbørstet og uregelmæssig 

 mørk- og lysmarmoreret. L. 5—7,5 mm. 



Ikke meget almindelig; i Naaletræskove. 



4. P. ovåtus Goeze. (Fig. 7d). Beslægtet med fore- 

 gaaende, men mindre (4—5 mm). Scutellum graalig haaret. 

 Dækvingerne marmorerede af graalig-brunlig Filtbehaaring 

 og temmelig rigelig forsynede med lange, oprette Børste- 

 haar; en mørk Skraaplet strækker sig fra Skulderen og 

 meget skraat ned mod Sømmen lidt foran Midten; foran 

 den mørke Plet et lyshaaret Strøg. Iøvrigt omtrent som 

 P. fasciculåtus. 



Yderst sjælden. Funden i Hornbæk af Hr. Aug. West 

 (første Gang 3. Juni 1909, paa Fyr). 



6. Ldmia Fabr. 



Krop plump og kraftig bygget, temmelig bred, 

 stor. Følehorn kraftige, stærkt fortyndede mod 

 Spidsen, i det højeste saa lange som Kroppen; 

 inderste Led omtrent saa langt som 3. Led, men 

 meget tykkere. Forbryststykkets Sidetorn kraftig 

 og meget spids, stillet i Sidens Midte og rettet 

 lige ud. Alle Benpar ens udviklede. 



I Europa kun én Art, der som Larve lever i Pil og 

 Poppel. Den er nær beslægtet med de træge, saakaldte 

 Jordbukke (f. Eks. Morimus), som forekommer i Syden, 



