46 



Oliebillerne (Meloé), at udsondre en olieagtig Væske (Krop- 

 væske), særlig ved Knæleddene. Denne Væske udbreder 

 en længe vedholdende, meget aromatisk Duft, der dog ikke, 

 som man af Artsnavnet „moschata" kunde formode, har 

 Lighed med Moskuslugt. De fleste Mennesker finder Duf- 

 ten behagelig, og hvis denne, hvad^der er meget rimeligt 

 at antage, skal tjene som et Forsvarsmiddel for Dyret, er 

 den altsaa forfejlet i sin Virkning overfor Mennesket. An- 

 tagelig er Duften yderst ubehagelig for Træbukkens vir- 

 kelige Fjender. 



1. A. moschåta Linn. 

 (Fig. 30). Oversiden grøn, 

 blaalig grøn eller kobber- 

 farvet grønlig; Ben og Føle- 

 horn mørkt staalblaalige, 

 med mere eller mindre vi- 

 olet eller grønlig Glans. 

 Dækvingerne noget afsmal- 

 nede mod Spidsen. L. 23 

 — 32 mm. 



Denne statelige Art, der 

 navnlig i Farve minder om 

 sine tropiske Slægtninge, er 

 ret sjælden i Danmark; dog 

 er den funden adskillige 

 Steder paa Øerne og langs 

 den jyske Østkyst temmelig 

 langt nordpaa. Den er truf- 

 fen enten paa Pil eller blom- 

 strende Planter (særlig Hind- 

 Fig. 30. Aromia moschåta Linn. bær). 

 X 2. 



8. Hylotrupes Serv. 

 Forryg og Dækvinger ligesom hos den efter- 

 følgende Slægt temmelig fladtrykte og brede og 

 Forbryststykket næsten cirkelformet (med stærkt 

 rundede Sider og uden Sidetorne). Afviger særlig 



