38 



med mere eller mindre stærkt rundede Sider og 

 næsten altid med stærkt hvælvet Rygside, uden 

 Sidetorne. Dækvingerne sjælden ret meget bredere 

 end Forbryststykket, forlængede og ikke ofte af- 

 smalnede mod Spidsen. Særlig de bageste Ben 

 temmelig forlængede. Laar sædvanlig ikke stærkt 

 fortykkede. 



De herhenhørende talrige Træbukke er indbyrdes ret 

 forskellige og deles af mange Forfattere i flere Slægter 

 eller Underslægter. De ligner baade i Udseende og Væsen 

 (de tager f. Eks. let til Vingerne) forskellige Hvepse og er 

 derfor ogsaa bleven kaldt Hvepsebukke. Udviklingen fore- 

 gaar i forskelligartede Træer, de enkelte Arter synes i 

 Almindelighed ikke at være særlig kræsne ved Valg af 

 Yngleplante. 



Oversigt over Arterne. 



1. Bagfodens inderste Led kun lidt længere end 



de to følgende Led tilsammen. Dækvingerne 

 rødligbrune mod Roden (Underslægt Ana- 



glyptus Muls.) 1. mysticus. 



Bagfodens inderste Led meget længere end de 

 to følgende Led tilsammen. Dækvingerne ikke 

 rødligbrune mod Roden 2. 



2. Følehornsleddene fra 3. eller 6. Led af og ud- 



efter skraat afskaarne og vinkel- eller tand- 

 formet uddragne paa Spidsen ved den længste 



Side (Underslægt Plagionotus Muls.) 3. 



Alle Følehornsled lige afskaarne i Spidsen og 

 med afrundet Hjørne ved begge Sider af 

 Spidsen 4. 



3. Dækvingerne med 4 — 5 gule, temmelig lige og 



brede Tværbaand, af hvilke de bageste flyder 

 mere eller mindre sammen, saa Dækvingernes 

 Spids bliver overvejende gulfarvet. Ingen gul 

 Plet paa Dækvingernes Søm lidt bag Scu- 



tellum 2. detritus. 



Dækvingernes Spids, 2 stærkt buede Tværbaand 

 bag deres Midte og nogle Pletter (hvoraf de 

 bageste ofte danner et tredie Tværbaand) paa 

 Rodhalvdelen gule. Lidt bag Scutellum findes 

 en gul Sømplet 3. arcuåtus. 



