149 



häfwas med tröstande äller bi-liiertande. Ty medel, som den kan 

 ärsätta. finnes wälil aldrig. 



Stackar Edra små barn, som knapl fatt se äller lära känna 

 sin makalösa moder; stackars små, som måste wara moderlösa; 

 stackar Min K. Bror, som hvvar dag skall se dem, som påminna 

 M. K. Br. [om] deras saknade ömma moder. 



Så går det här i wärlden ; wij hade intet, när wij kommo 

 hit; alt det wij fått är ett lån af Gud; när han fodrar sitt till- 

 bakas, kostar det så mycket mer att lämna, som det är större 

 capital. 



Men lätt oss betänka hwad wårt lif är; wij lefwa alla, som 

 skulle wnj aldrig hädan. Lät oss komma hog, at vita daia est 

 cani exceptione niortis, et quod ipsa vita nihil sit nisi via ad 

 mortern, så att ex ipso pimcto, quo pri'mam luccm vidimus, iter 

 iHortis ingressi sumus. Infantiam in se pueritia, pueritiam pii- 

 bertas, juventuteni senectus Qonvertit; så att ij^sa incrementa damna 

 sunt. jJiJtates nostrce incrcdihili velocitate volvuntur, et sic vita 

 infiniti temporis nullani partem occiipat; minorem eerte portio- 

 nem cetas nostra quam partem piincti Juihet, si tempori compjare- 

 tur omni. humana omnia hrevia. et caduca sunt. qnotidie morimtir 

 ipsi; quavis hora demitur vitce pars et adultior cetas quod voca- 

 tur, pauci taiitum sunt circuitus annorum-. Ach, all den folk- 

 hopen som krälla i Stockholm, huru länge skall den existera; san- 

 nerligen några få åhrs omlop giöra att de förswinna. Här är ej 

 frågan om det skall ske, utan när! nihil tam fallax est quam 

 viia humana, nihil tam caducum. humana omnia hrevia et ca- 

 duea sunt'^. 



Tänk äfter hwad wårt fdendiga lif är. wij skola dageligen 

 wårda och laga den usla kroppen, wij gå här ocli spärra som 

 kalkoner: w^ij oroa och plåga hwar andra; wij äro underkastade 

 så många 1000:de beswär, farligheter, ledsamheter, sorger och 

 förtrethgheter, att jag må säga med Seneca: eerte nulhis vitam 

 (iccepisset, nisi daretur insciis.'^ Lät oss se oss tillhakas på det 

 förflutna som försvvunnit liksom en dröm; förgängeligt och lapperie 

 altsamans. lyckelig den som döden genomgått och absolverat; han 

 återstår för oss älendige. eo ibimiis quo omnia veniunt. ad hane 

 legem nati sumus, omnia sternet ahdncetque cetas. quid stultius 

 dolere mortem, enl omnes nascimur. mAignum itaque sumamus 

 animum adversus istam cladem, quce evitari non potest. Petimus 

 omnes portum navigantes; quis doleat se primum attigisse, nec 



