14 



3:e — ll:e segmenten ägt papiller på 4:e ringen, på 3:e och 4:e 

 segmenten ha vanligen funnits två dorsala, på 5:e och 6:e fyra 

 dorsala, på 7:e fem eller sex, hvaraf en eller två ventrala, på 

 8:e och 9:de åtta, hvaraf två ventrala, på 10:e åtta eller sex, 

 på ll:e fyra eller tvä. Däremot hafva alltid de två första bak- 

 kroppssegmenten saknat papiller på denna ring. Apathy (26) 

 säger om papillantalet på 4:e ringen: "sie sind sehr inconstant; 

 auch ihre Zahl wechselt; iranier vorhanden sind sie nnr an den 

 Somiten 6 — 11 des Mittelkörpers, in der inneren Paramedian- 

 und Paramarginallinie des Riickens." I ett annat arbete (24) 

 afbildar han icke mindre än tolf papiller på 4:e ringen; ett så 

 stort antal har jag aldrig iakttagit. Alla papillerna på kroppen 

 eller åtminstone de större äro ordnade så, att de bilda l)estämda 

 längsrader. De större äro flerspetsade. De ringar, som sakna 

 papiller äro ofta rätt svåra att urskilja, särskildt som alla 

 ringarne ofta genom grunda ringfåror äro delade i smalare 

 ringar. Bakre sugskifvan är nästan rakt bakåtriktad, i hvilande 

 tillstånd klocklik och hos äldre individ i allmänhet något litet 

 mindre än munskifvan. 



KrojDpens grundfärg är olivgrön eller olivbrun, på buksidan 

 alltid ljusare än på ryggsidan. Längs ryggsidans midtlinie finnes 

 en smal, nästan hvit strimma och på hvar sida om denna finnes 

 vanligen en rad af större eller mindre, oftast oregelbundna, mörk- 

 bruna eller mörkgröna fläckar till ett växlande antal såväl på 

 framkroppen som isynnerhet på bakkroppen. 



Levinsen anför 1884 (23) en anatomisk karaktär, hvar- 

 igenom Pontohdella skall skilja sig från Plscicola. Den förra 

 skall nämligen hafva "Sugereret meget kort, nästen rudimentcert", 

 den senare däremot "Sugeroret vel udviklet". Denna uppgift 

 är oriktig. Jag har funnit Pontobdellas proboscis vara kraftigt 

 muskulös och uppnå en längd, som ej understiger en tjugondedel 

 af kroppens vid medelmåttig utsträckning, sålunda allt annat än 

 rudimentär och alls icke mindre utvecklad än hos de öfriga 

 släktena, hvilka snarare hafva en proportionsvis kortare proboscis. 



Arten förekommer ganska allmänt vid vår västra kust på 

 liaja hatts och Röja clavata och är en för dessa fiskar helt 

 säkert mycket besvärlig parasit. En gång iakttog jag en Raja 

 batis, som var behäftad med icke mindre än 7 individ af denna 



