24 



mer, än mindre genomskinlig-, alltefter pigmentets utl)redning 

 och andra omständigheter. Mnnskifvan är af tämligen fast 

 byggnad, i hvila grundt skålformig, snedt framåt- och nedåt- 

 riktad, i funktionerande tillstånd mer eller mindre cirkelrund, 

 då djuret har sugit sig fast med densamma, men däremot, när 

 den är utsträckt fritt i vattnet, mera lång än bred och med 

 nästan parallella sidokanter samt framtill och baktill svagt ur- 

 nupen. Äfven i förra fallet visar mnnskifvan för öfrigt ofta 

 mer eller mindre tydligt den senare formen. Den är i utsträckt 

 tillstånd i regeln lika bred som bakkroppen. Framkroppen till- 

 tager bakåt småningom i bredd och öfvergår alldeles omärkligt 

 i bakkroppen, som alltefter utsträckningstillståndet antingen 

 till hela sin längd är nästan alldeles jämntjock eller också 

 tilltager småningom i bredd, ehuru ytterst obetydligt, nästan 

 ända fram till bakre sugskifvan. När kroppen är starkt sam- 

 mandragen, har alltså hela bakkroppen samma bredd, under det 

 att framkroppen då af smalnar något framåt; är kroppen där- 

 emot starkt utsträckt, tilltager den i bredd alldeles likformigt 

 ifrån främre sugskifvan till den bakre. Denna senare är obe- 

 tydligt tjockare än mnnskifvan, i hvila grundt skålformig med 

 snedt nedåt och bakåt riktad mynning. När den däremot är 

 utsträckt, vare sig det är för fastsugning eller för simning, 

 antager den en Ijredt äggrund form med den spetsigare delen 

 riktad bakåt, och den har då en In-edd, som är minst dubbelt 

 så stor som bakkroppens vid medelmåttig utsträckning. När 

 denna igel simmar *), hvilket han gör med stor skicklighet, 

 håller han båda sugskifvorna plant utsträckta i kroppens längd- 

 riktning, så att de bilda verkliga simfenor. 



Ögonen äro normalt fyra, ställda i två par på mnnskifvan, 

 strax framom dess öfvergång i framkroppen. I de allra flästa 

 fall äro de främre ögonen större än de bakre. Alla visa de sig 



') Moquin-Tandon (13) säger om ifrågavarande släkte: "Ces Hirudi- 

 nées ne nagent point." Att han kunnat fälla ett sådant yttrande beror 

 tydligen därpå, att de individ, han haft tillfälle att iakttaga, länge 

 varit ur vattnet. Däremot finner jag det alldeles oberättigadt att som 

 Troschel (16), med hvilken Apatiiy (25) instämmer, antaga, att Moquin- 

 Tandon vid beskrifningen af detta släkte haft framför sig ett helt 

 annat djur. 



