28 



hvarest afståndet mellan de längsgäende mörka punktraderna 

 är bredare än eljes. ■ i 



Såväl munskifvan som V)akre sngskifvan visa karaktäristisk 

 färgteckning. På den förra är pigmentet ordnadt i form af ett 

 kors (se tigg. 18 — 22), hvars ena axel ligger i kroppens längd- 

 riktning och den andra vinkelrätt däremot. Korsets armar utgå 

 från en större pigmentfläck omkring ögonen, och därifrån utgå 

 äfven stundom smalare strålar mot skifvans periferi. Färgen 

 är i allmänhet densamma som på kroppen i öfrigt. Korsfor- 

 men är, försåvidt jag har kunnat finna, alltid tydlig, om också 

 mycket växlande. Stundom finnes af korset blott kvar fläcken 

 kring ögonen samt större eller mindre partier vid skifvans peri- 

 feri, i andra fall däremot kunna armarne vara så utbredda, att 

 blott smala ljusare strimmor eller vid periferien belägna fläckar 

 finnas kvar emellan dem. Skifvans nedre (bakre) del är nästan 

 alltid ofärgad. Bakre sugskifvan är tecknad med fjorton strå- 

 lar (en dorsal och en ventral oparig samt sex på hvar sida 

 mellan dem) af samma färg som kroppens, än mycket smala, 

 än så breda, att de blott ytterst vid periferien äro tydligt skilda 

 från hvarandra. Något innanför skifvans rand finnes en rad 

 af svarta ögonj)unkter, rätt mycket varierande till storleken. 

 De liffira i mellanrtrmmen mellan strålarne, mest tätt invid den 

 bakre, så att den mellersta (dorsala) strålen har en ögonpunkt 

 på hvar sida. 



Denna art förekommer såsom parasit på en hel mängd 

 olika fiskar såväl i sött vatten som vid vår östra kust, pä de 

 ställen, där jag vistats för studier af densamma, ytterst ymnigt. 

 Så har jag funnit den i stor myckenhet i Alstasjön och Or- 

 sundaån i Upland på Äbramis bräma. A. blicca, Lota vulgaris, 

 Perca /luviatilis och Esox lucius samt i Gefletrakten och öster 

 om Gräsö i Roslagen på Esox lucius och i allra största ymnig- 

 het på Coltus qiiadricornis. Enligt uppgift af Docenten E. 

 Lönnberg är den äfven allmän i Östergötlands skärgård, där 

 han funnit den på Cottus sco7~pius, Pleuronedes Jlesus och Tinca 

 vulgaris. Malm har funnit den vid Göteborg, och troligt är, 

 att den är allmän allestädes i sött vatten i vårt land, liksom 

 äfven vid dess östra kuster. Denna igel är ej en stationär 

 parasit utan träffas ofta friU lefvande pä stenar och bland vat- 



