21 



paralléles. Le corps est plus påle en dessous, montrant des 

 dessiiis roses en forme de Y. On remarque aussi que Tavant- 

 dernier anneau du cou est orné d'inie raie orangée qui en fait 

 le to ur." 



Arten förekommer som parasit på Lophius piscatorius, men 

 den synes vara mycket sällsynt, liksom ju äfven dess värddjur, 

 hos oss åtminstone, är en allt annat än allmän fisk. Jag har 

 blott erhållit två exemplar af arten, hvilka jag i Juli 1891 er- 

 höll af en fiskare på Helsö i Södra Bohuslän. Han hade till- 

 varatagit dem vid "Djupa rännan" rakt väster om Marstrand. 

 När jag fick dem, hade de redan i flera dagar varit döda. 



Arten är för öfrigt känd från Norges västkust, där Docen- 

 terna E. Lönnberg- och L. A. Jägerskiöld 1889 erhållit den 

 utanför Bergen, samt från Frankrike, hvarest Hesse (21) upptäckte 

 arten vid Brest. Den omständigheten, att denna igel hittills 

 uteslutande Ijlifvit funnen på en jämförelsevis så pass sällsynt 

 fisk som Lophius piscatorius, föranleder mig till det antagandet, 

 att den är en fidlkomligt stationär parasit, som sålunda aldrig 

 lämnar sitt värddjur. Denna min förmodan vinner ett godt 

 stöd af en jämförelse mellan denna art och den föregåeende 

 med afseende på muskulaturens och den bakre sugskifvans ut- 

 veckling. Hos G. lophii är nämligen bakre sugskifvan, såsom 

 vi sett, mycket kraftigare utvecklad än hos G. noduU/era och 

 således äfven mycket lämpligare för att säkert fasthålla kroppen 

 vid värddjuret. A andra sidan är hudmuskelsäcken betydligt 

 svagare utvecklad hos den förra arten än hos den senare, sär- 

 skildt är längsmuskellagret så svagt utveckladt, att djuret näppe- 

 ligen torde kunna simma. Mitt antagande bekräftas för öfrigt 

 ytterligare af vissa andra anatomiska egendomligheter, hvartill 

 jag framdeles i detta arbete .skall återkomma. 



