72 



Cystohranchus mammillatus föi-liåller sig alldeles som före- 

 gående art. 



Callobdella lopliii. Med afseende på blindtarmanaes sam- 

 manställning förhåller sig denna art alldeles som de två före- 

 gående, men i ett annat afseende visar den en betydlig olikhet 

 mot alla andra arter jag undersökt. Under det att nämligen 

 hos dessa blindtarmarne alltid äro mycket vida, har Callobdella 

 lophii däremot en mycket starkt tillplattad blindtarm. På de 

 ställen, där denna är delad, representeras den blott af två, van- 

 ligen ytterst fina rör, af hvilka det ena ofta är oblitereradt. 

 Hela blindtarmen företer sålunda ett synnerligen förkrympt ut- 

 seende. Så har toi'hållandet varit hos alla de tre individ af 

 denna art, som jag har undersökt. 



C. nodiiUfera (fig. 83). Äfven hos denna art har samman- 

 smältningen mellan blindtarmarne ägt rum efter samma plan 

 som hos Piscicola geonietra och har här nått höjden af fullkom- 

 lighet. Här finnes nämligen blott en enda m3'cket vid blind- 

 tarm. Dennas bildning genom sammansmältning af två är blqtt 

 antydd genom förekomsten af m3'^cket smala dorsoventrala strängar,- 

 som på fem ställen i medianlinien, i l:a — 5:e segmenten, genom- 

 sätta blindtarmen, hvilken slutar som hos Piscicola geometra. 



Jag skall längre fram i denna afhandling söka visa, huru 

 blindtarmarnes olika utveckling står i nära samband med de 

 olika arternas lefnadsförhållanden. 



De blindtarmen genomsättande skiljeväggarne eller strängarne 

 innesluta alltid dorsoventrala muskeltrådar samt två nerver, en 

 från hvardera sidan af rlet i samma segment belägna gangliet 

 (se sid 67). 



Tarmeu (ta.), såsom jag vill beteckna den på magen följande 

 afdelningen af näringskanalen, sträcker sig på buksidan om blind- 

 tarmarne från början af första segmentet af blindtarmsregionen 

 ända till sista analsegmentet. Den är vid gränsen till magen 

 ganska trång och omgifven af en vanligen mycket kraftig ring- 

 muskel (fig. 45). I allmänhet är den för öfrigt till sin större 

 del trång i jämförelse med blindtarmarne. 



Hos de flesta arterna är tarmen af en ganska likartad form. 

 I början af första segmentet är den mycket trång men utvidgas 

 vid midten af segmentet tvärt och utsänder därvid ett par korta 



