88 



böja sig åt sidorna och löpa utefter periferien till buksidan, 

 där de förena sig till ett ventralt farjmgealkärl (fig. 8 v. ph. k.), 

 som har ett läge motsvarande det dorsalas. Samtidigt med af- 

 gifvandet af farjmgealkärlet eller kort därefter delar sig rygg- 

 kärlet i två grenar (fig. 95), hvilka löpa framåt, i början tätt 

 intill hvarandra, sedan småningom mer och mer, ehuru tämligen' 

 obetj-dligt, skiljande sig åt, tills de nära munskifvans främre 

 kant tvärt böja sig åt sidorna, hvarefter de följa skifvans 

 periferi och däi'på löpa in i svalgringspartiet för att slutligen 

 inm;^nina i det andra bågparets kärl, omedelbart innan dessa 

 gå in i kroppshålan. 



Den nu skildrade anordningen med afseende på kärlbågar- 

 nes förlopp växlar nog individuellt något, men dock ganska 

 obetvdligt, och de olika arterna visa i detta afseende alls inaen 

 olikhet, för så vidt jag har kunnat finna. 



I blindtarmsregionen visar ryggkärlet ett högst anmärk- 

 ningsvärdt förhållande. Det står nämligen i hela denna region, 

 uiom i dess sista segment, genom talrika, än mycket vida, än 

 trånga öppningar i förbindelse med en mycket stor och vid 

 blodlakun, som nästan helt och hållet omgifver tarmepitelet, och 

 som jag därför vill kalla tarmlakun (ta. la., figg. 48, 77. 8G, 

 91-93, 96). '). 



Tarmlakunen uppfyller till större delen rummet mellan 

 tarmens epitel och dess muskulatur, hvilka blott genom linare 

 eller gröfre bindväfssträngar, ofta inneslutande stora celler (tig. 

 48), stå i förbindelse med hvarandra. Den är liksom tarmen 

 själf hos Äbranchus indelad i kammare, hvilka ej synas direkt 

 kommunicera med hvarandra. Likadana kammare, om också i 

 allmänhet mindre tydliga, förekomma hos de öfriga släktena. 

 Lakunen slutar i femte segmentet, men från den sista kammaren 

 utgå flera stycken vida grenar, hvilka fortsätta ända in i anal- 

 regionen. Sådana grenar utgå likaledes ofta från de föregående 

 kamrarne, särskildt hos Äbranchus, och dessa grenar samman- 

 smälta ofta med hvarandra, bildande en lakun utanför den 

 egentliga tannlakunen vid gränsen mellan två kammare. 



De öppningar, genom hvilka ryggkärlet kommunicerar med 



') En alldeles likadan anordning har Oka (52) beskrifvit för 

 Clejishie. 



