100 



Der torde vara öfverflödigt att utförligt l)eskrifva nephri- 

 diets utbildning hos de olika släktena; en blick på ligg, 97^ — 100 

 tydliggör bättre än någon beskrifning, huru härmed förhåller 

 sig. Med hänvisning till dessa figurer vill jag därför blott på- 

 peka det för hvarje släkte alldeles särskildt karaktäristiska. 



Callobdella (fig. 99). Här är utom den vanliga laterala 

 stammen äfven en annan stam väl utvecklad, hvilken ligger 

 mera dorsalt. Genom båda dessa stammar förbindas de olika 

 segmentens nephridier med hvarandra. Stammarne äro förenade 

 med hvarandra genom två tvärgående kanaler i hvart segment. 

 Från den mera dorsala utgå grenar åt rj^ggsidan, från den 

 andra åt buksidan, och genom dessa grenar åstadkommes såväl 

 på rj^ggsidan som i långt högre grad på buksidan kommunikation 

 mellan båda sidornas nephridier. 



Piscicola (fig. 9). Karaktäristiskt för släktet är, att nephri- 

 dierna, ehuru de visserligen liksom hos föregående släkte stå i 

 förbindelse med hvarandra, dock ha vunnit en viss själfständig- 

 het, i det att, såsom af figuren synes, vissa delar hafva krafti- 

 gare utvecklats än andra. Denna kraftigare del af nephridiet 

 utgöres af en ganska grof stam, som först ligger utmed rygg- 

 kärlet (dorsalsinus), därefter utefter den sinusaf delning, som 

 förenar dorsalsinus (eller i blindtarmsregionen tarmsinus) med 

 sidoblåsan, samt slutligen utmed buksidan af lateralsinus, tills 

 den i början af nästa segment står i förbindelse med utförings- 

 gången. Under sitt lopp från ryggkärlet till lateralsinus ligger 

 den omedelbart inpå den nämda sinusafdelningen (fig. 27), hviUvet 

 är synnerligen karaktäristiskt för detta släkte. På buksidan 

 är nephridiet mycket obetydligt utveckladt. Den hos Callobdella 

 befintliga, på dörsalsidan af lateralsinus löpande längsstammen 

 kan spåras äfven här. 



Cystohranclnis (fig. 100). Här hafva nephridierna nått 

 fullkomlig själfständighet. Hvarje nephridium utgöres af ett 

 betydligt groft rör af den form och det läge, som figuren visar. 

 Jämför man figg. 98 och 100 med hvarandra, finner man en 

 slående likhet mellan nephridiet hos Cystobranchiis och den 

 mest utvecklade delen af P/sdco?as nephridium, en likhet, hvilken 

 helt visst antvder xitvecklino-ens S"ån<i'. 



AhranchuB (fig. 97). Nephridierna äro hos detta släktel 



