i o 



förekomma glest spridda i mellanruinmen mellan radiärmusklerna. 

 De äro omkring 10 — 12 ju tjocka, stundom finare. 



I mellanrummen mellan radiärmusklerna löpa sportkörtel- 

 utföringsgångar (sp. k. u.) säviU utanför som innanför radiär- 

 muskellagret isynnerhet i V)akre delen af farynx. Därjämte ligga 

 ungefär i den dorsala och ventrala midtlinien utanför ring- 

 muskellagret de båda farj-ngealkärlen (ph. k.). Mellanrummen 

 utfyllas för öfrigt af bindväf, här och där inneslutande celler. 



Betydligt af vikande till sin byggnad är farynx hos Abran- 

 chus microstomus (fig. 74). De radiära musklerna äro här 

 ytterst obetydligt utvecklade, så att på ett tvärsnitt blott synas 

 några få spridda trådar. Däremot är ringmuskellagret synner- 

 ligen kraftigt och upptager större delen af faryngealväggen, 

 sträckande sig ända in till det inre epitelet. Äfven äro längs- 

 muskeltrådarne mycket talrikare än vanligt och ligga tätt packade, 

 bildande ett två-tre-dubbelt skikt utanför ringmuskellagret. 



BouRNE ('45) har, såsom ofvan blifvit nämdt, meddelat en 

 figur föreställande ett tvärsnitt af Piscicolas farynx, men af denna 

 figur framgår det tydligt, dels att Bourne aldrig sett det inre 

 faryngealepitelet och väl antagligen ej heller det yttre, ehuru 

 han afbildar det såsom synnerligen tydligt och bildande ett 

 sammanhängande lager, dels att han har tagit de större spott- 

 körtelutföringsgångarne för blodkärl. Han afbildar sålunda 

 en hel del sådana "blodkärl", under det att i verkligheten 

 blott finnas två, ett dorsalt och ett ventralt. 



Vid faryngealslidans slut börja musklerna att så småningom 

 blifva glesare och upphöra slutligen till allra största delen före 

 öfvergången till magen. Först upphöra naturligtvis de radiära 

 musklerna, därpå ringmusklerna och slutligen längsmiisklerna, 

 af hvilka emellertid några få trådar fortsätta på magväggen. 



Strax framför gränsen till magen består epitelet af höga 

 och smala, tätt packade celler (fig. 39). 



Spottkörtlarne. ■ Då dessa utmynna i farj-nx och äro att 

 betrakta som djupt insänkta och metamorfoserade faryngeal- 

 epitelceller, så torde det vara lämpligast att på detta ställe 

 redogöra för dem. 



De liffii^a i stor mängd inbäddade i liindväfven innanför 

 hudmuskelsäcken i prfeclitellum. De äro där blandade med 



