81 



och anledningen till deras lorckomst, vill jag för tillfället ej 

 3'ttra något vidare härom, utan har blott velat fästa uppmärk- 

 samheten på förhållandet. 



Äudtarraen. Epitelet består i ändtarmens inre del af små 

 och otydliga celler, hvilka närmare anus blifva allt större och 

 tydligare för att småningom öfvergå i epidermiscellerna. 



Andtarmen är mycket trång och omgifves af en mer eller 

 mindre väl utvecklad ringmuskel. 



Hvad beträffar de funktioner, som de olika af delningarna af 

 näringskanalen hafva att utföra, så är det ju själfklart, att 

 munhålan och farynx stå i näringsupptagandets tjänst, under det 

 att ändtarmen har att bortskaffa de oförbrukade näringsresterna. 

 Men lika tydligt framgår det af den här beskrifna histologiska 

 byggnaden, att magen blott har med digestionen, tarmen däremot 

 uteslutande eller dock förnämligast med absorptionen att skaffa. 

 Att hos Hirudineerna öfverhufvudtaget magen är ett digestions- 

 organ, under det att tarmen är ett absorptionsorgan, är en nu- 

 mera ganska allmänt omfattad åsikt, och hos de af mig behand- 

 lade Ichthyobdelliderna ligger det i öppen dag, att så är. 

 Epitelets beskaffenhet i de olika afdelningarna liksom äfven 

 tarmens förhållande till blodkärlsystemet tala tillräckligt tydligt 

 härför. Hvad åter Ijlindtarmarne beträffar, så är den allmänna 

 åsikten den, att deras funktion är densamma som magens; 

 BouKXE (45) anser dem rent af hos Hirudo vara den egentliga 

 digererande delen af näringskanalen. Jag vill emellertid här 

 såsom ett resultat af mina undersökningar uttala, att deras 

 hufvudfunktion hos Rhynchobdelliderna måste vara en annan. 

 Visserligen äro blindtarmarne i sin främre del klädda af sekret- 

 celler och kunna tydligen här bidraga till digestionen, men till 

 allra största delen är dess epitel af sådan beskaffenhet, att 

 något seki'et ej kan afsöndras och sålunda någon digestion där- 

 städes ej komma i fråga. Då emellertid blindtarmarne i allmän- 

 het nå en synnerligen l)etydande utveckling, så måste de också 

 hafva en viktig funktion, och det i\r helt enkelt den att vara 

 näringsreservoarer. Att de här i fråga varande djuren verkligen äro 

 i behof af sådana skall jag längre fram i detta arbete visa. 



Innan jag slutar kapitlet om näringskanalen, vill jag dels 

 söka lämna en utredning af den morfologiska betydelsen af 



