83 



att farvngealmuskulatureii blifvit reducerad och en riuffformiir 

 fördjupning- af munhålan utvecklats till den nuvarande faryngeal- 

 slidan. Leuckart anser tydligen Gnathobdelliderna i nämda 

 afseende representera en ursprungligare typ än Rhynchobdelli- 

 derna, ja, han väntar sig rent af möjligheten af att finna en 

 form, som i spetsen af en proboscis bär kitintänder. Han säger 

 nämligen (sid. (339) : "Zahnartige Chitinaufsätze, deren etwaige 

 Anwesenheit die Richtigket unserer Deutung ausser Zweifel 

 stellen -wurde, sind freilich bis jetzt noch nirgends auf der 

 Riisselspitze beöbachtet". 

 ^ Den uppfattning jag fått i denna fråga öfverensstämmer i 



mycket med Leuckarts, men skiljer sig därifrån i en viktig 

 punkt. Jag antager liksom Leuckart, att Gnathobdellidernas 

 och Rhynchobdellidernas sista gemensamma stamform måste 

 hafva ägt en farynx med trekantigt lumen men utan några käk- 

 lika, i munhålan utskjutande ansvällningar. Från denna stam- 

 form gick utvecklingen i två i-iktningar. Två former utvecklades, 

 af hvilka den ena karaktäriserades af de tre käklika ansväll- 

 ningar, som Leuckart anser karaktäristiska för de båda ord- 

 ningarnas gemensamma stamform, under det att den andra 

 formen i så måtto kvarstod på det tidigare utvecklingsstadiet, 

 som några sådana ansvällningar ej utbildats. Till ersättning 

 härför hade emellertid hos den senare formen farynx möjligen 

 redan nu blifvit något förlängd, men framför allt hade utveck- 

 lingen här träffat munhålan, som erhållit en liten ringformig 

 insänkning omkring faryngealmynningen,- äfven detta tydligen en 

 anordning, stående i näringsupptagandets tjänst. Den förstnämda 

 af dessa former representerade Gnathobdellidernas, den sist- 

 nämda Rhynchobdellidernas stamform. 



Sedermera har utvecklingen fortgått så, att hos båda grup- 

 perna farynx blifvit kraftigare utvecklad och, i synnerhet hos 

 Rhynchobdelliderna, starkt förlängd. Samtidigt har hos Gnatho- 

 bdelliderna käkapparaten så småningom nått sin nuvarande ut- 

 bildning, under det att hos Rhynchobdelliderna det ringformiga 

 vecket omkring faryngealmynningen inträngt allt djupare och 

 djupare, hållande jämna steg med förlängningen af farynx, hvar- 

 igenom bildats den för nutida RhA^nchobdellider så karaktäristiska 



