2) Hvarje nepliridium mynnar i främre dehn af det när- 

 mast bakom liggande segmentet medelst en lateralt och något 

 ventralt belägen öppning. Alltså finnas alltid elfva par yttre 

 öppningar, belägna framtill i 2:a—l-2:e bakkroppssegmenten. 

 PjOURNES och Apathys uppgifter om tio par mynningar äro 

 således oriktiga. Troligt är, att Bourne äfven hos Pontobdella 

 liar of versett ett par nephridiemynningar, så, att äfven hos detta 

 , släkte finnas elfva par sådana. Hos de släkten, hvilka besitta 

 sidoblåsor äro nephridiernas öppningar belägna nära invid dessa 

 [ vid deras buksida (se figg. 1, 67), såsom Blanchard (30) 

 anger. Då emellertid sidoblåsorna alltid äro elfva par (ej tolf 

 som Blanchard nppgifver), belägna i l:a — ll:e bakkropps- 

 , segmenten, så är det tydligt, att vid första paret sidoblåsor 

 finnas inga nephridiemynningar, däremot ett par bakom det 

 sista. 



3) Inre mynningar saknas. 



Nephridiernas byggnad. Liksom hos alla andra Hirudineer, 

 så är naturligtvis äfven här nephridiekanalernas lumen alltid 

 intracellulärt. 



Blott hos Cystobranchus består nephridiet af ett enda 

 ogrenadt rör, hos alla de öfriga släktena däremot af ett nätverk 

 af rör på samma sätt som hos Pontobdella, ehuru långt mera 

 vidmaskigt än hos detta släkte. Cystobranchus afviker också 

 från alla de öfriga däruti, att nephridiet fullkomligt bibehåller 

 sin själfständighet, under det att eljes såväl de båda till samma 

 segment hörande nephridierna som äfven de olika segmentens 

 träda i förbindelse med hvarandra på samma sätt som BoURXE 

 (45) funnit förhållandet vara hos Pontobdella. 



Att döma af Bournes figurer är hos Pontobdella nephri- 

 diet upplöst i talrika med hvarandra mycket tätt och oregel- 

 l>undet anastomoserande rör. Så är förhållandet ej hos någon 

 af de af mig undersökta arterna, utan man finner alltid där 

 liestämda stammar, hvilka i allmänhet blott på några få ställen 

 anastomosera med hvarandra. De olika släktena visa i detta 

 afseende mycket karaktäristiska olikheter. Konstant väl ut- 

 vecklad hos alla är en vid buksidan af lateralsinus liggande 

 stam, hvilken ock är den, som står i direkt förbindelse med 



nephridiets utföringsgång. 



7 



