104 



mänhet mycket otj-dliga; äfven kärnorna äro här föga tj^dliga. 

 Epitelet är omgifvet af ett mycket kraftigt ringmuskelskikt. 

 Cellerna börja redan här att så småningom blifva sekretceller, 

 och i den bakåtgående delen af diictiis blifva de allt mer och 

 mer utpräglade sådana och samtidigt allt otj-dligare. Slutligen 

 kan man ej urskilja något epitel alls. och detta är ersatt af 

 mycket tätt packade utföringsgångar. Så är förhållandet såväl 

 uti bakre delen af de ännu skilda ductus ejaculatorii som äfven 

 i främre delen af deras gemensamma änddel (fig. 15). 



Epitelcellerna hafva nämligen här, då de ombildats till kör- 

 telceller, ej kunnat nöja sig med den inskränkta plats inom 

 muskellagret, som varit dem anvisad, utan hafva trängt ut mel- 

 lan muskeltrådarne och utbredt sig uti den bindväf, som ur- 

 sprungligen blott såsom en tunn membran omgifvit ductus, så- 

 som förhållandet ännu är hos Abranchus, där körtelcellerna bi- 

 behållit sitt läge innanför muskellagret. Utbildningen af denna 

 körtelmassa genom insänkning i den underliggande bindväfven 

 af epitelcellerna i ductus ejaculatorius är tydligen fullkomligt 

 homolog med kokongkörtlarnes bildning genom insänkning af 

 epidermiscellerna pä clitellum, spottkörtlarnes utveckling genom 

 faryngealepitelcellers insänkning o. s. v. Körtelmassan når 

 ofta en högst betydande storlek. 



Angående dessa körtlar vill jag för öfrigt tillägga, att de 

 långt ifrån alla äro af samma beskaffenhet. Jag har kunnat 

 säkert urskilja åtminstone två olika slag. En del färgas myc- 

 ket starkt af haematoxylin, under det att andra nästan alls icke 

 färgas, hvaremot de senare till skillnad från de förra färo-as 

 starkt af eocin. De förra, som väl därför torde få anses för 

 ett slags slemkörtlar, bilda det inre af körtelmassans främre 

 del, under det att de senare, hvilka synas vara ägghvitekörtlar, 

 bilda det yttre af den främre delen samt hela den bakre delen 

 af körtelmassan. Slemkörtlarne mynna uteslutande på ventral- 

 sidan, ägghvitekörtlarne uteslutande på dorsalsidan, särskildt i 

 den gemensamma änddelen af ductus (iig. 15). Till antalet äro 

 de senare vida öfvervägande. För öfrigt synes det, som om 

 det funnes två slag af ägghvitekörtlar, i det att det finnes en 

 liten afskild del inuti körtelmassan, som består af celler, hvilka 



I 



