109 



Af allt, hvad man känner om lefnadssättet hos Piscicola 

 geomctra, synes med säkerhet framgå, att denna arts förekomst fritt 

 (se sid. 28) står i samband med kokongläggningen eller till och 

 med möjligen med kopulationen. Jag har fornt (sid. 19) om- 

 talat, att man äfven ofta finner Callobdella nodiilifera hatt lef- 

 vande, och man torde vara berättigad att antaga, att de allra 

 flesta Ichthyobdellider förhålla sig lika i detta afseende, då 

 ingenting i deras byggnad antyder ett från Plscicolas afvikande 

 lefnadssätt. 



Jag har förut (sid. 81) visat, att byggnaden af Ichthyo- 

 bdellidernas blindtarmar ådagalägger, att dessa måste betraktas 

 såsom näringsreservoarer, och tydligt är, att deras samman- 

 smältning till en enda måste betecknas såsom ett framsteg i 

 denna riktning. Att sådana organ vexdiligen äro af behofvet 

 påkallade, är ju själf klart, då ifrågavarande djur under den tid 

 de lefva fritt ej kunna förskaffa sig någon näring. Till hvil- 

 ken grad af utveckling blindtarmarnes sammansmältning har 

 hunnit hos de olika arterna, har jag i det föregående visat, här 

 återstår mig blott att tydliggöra, i hvilket samband denna olika 

 utveclding liksom äfven den olika utbildningen af andra organ 

 står till de olika arternas lefnadsförhållanden. Jag skall i ett 

 följande arbete utförligt redogöra för mina undersökningar öfver 

 detta ämne; här vill jag blott framhålla några punkter, som 

 dock synas mig vara tillräckliga för att bevisa, att en sådan 

 relation verkligen förefinnes. 



För detta ändamål vill jag ännu en gång, liksom vid så 

 många föregående tillfällen, anställa en jämförelse mellan Äbran- 

 chus brunnens och Callobdella nodidifera. 



Dessa två arters lefnadsomständigheter äro följande. 



Abranchus brunnens lefver på ringa djup (oml^r. 5 — 8 

 famnar, se sid. 33), där botten är rikt beväxt med zostera och 

 alger. Dess värddjur, Cottus scorpius, är en synnerligen trög 

 fisk, som långa tider håller sig alldeles stilla, gömd bland de 

 nämda växterna, lurande på rof. 



Callobdella nodidifera lefver på stort djup (omkr. 50 — 60 

 famnar, se sid. 19, och helt säkert äfven på mycket större), 

 där botten fullkomligt saknar all vegetation. Dess värddjur 

 (framför allt Gadiderna) äro i allmänhet mycket lifliga fiskar, 



