72 54 



bestaae af de i Midten sammenstødende og med hinanden forbundne Arme; den vilde, med 

 andre Ord, netop komme til at see ud som vi see den afbildet hos Goldfus s! Der 

 mangler blot, at man skulde kunne paavise Ophiocomernes Mund- og Tandpapiller hos den 

 fossile Art. Da de ikke antydes paa Afbildningen, have de formodentlig ogsaa manglet paa 

 Originalstykket, men de kunne ogsaa godt være affaldne eller afslidte ved den Medfart, som 

 Slangestjernen leed, forend den blev fuldstændigt begravet og forstenet i Solenhofer-Bækkenets 

 fine Kalkdynd, hvis det ved nærmere Eftersyn skulde vise sig, at der ikke er Spor af dem 

 at finde. Jeg kan derfor ikke skjønne , at der er tilstrækkelig Grund til længere at opret- 

 holde Slægten OpMurella, eller til at ansee Ophiura speciosa Munst. for at være andet end 

 en ægte Ophiocoma M. Tr. fra Juraliden. 



Ophiiirella er imidlertid ikke den eneste af de for Slangestjerner fra Fortiden op- 

 stillede Slægter, som maa betragtes med Mistillid. Det vil ikke kunne nægtes, at de For- 

 fattere, hvem Opstillingen af de fleste af disse skyldes, have taget sig Tingen altfor let. 

 Den eneste rigtige Fremgangsmaade vilde aabenbart været og maa fremdeles væ^re, at hvad 

 der ikke kan henføres med nogenlunde Sikkerhed til nogen af de Ophiur-Slægter, som 

 endnu leve i Nutidens Have, og dog ikke frembyder saa eiendommelige Træk, at man med 

 nogenlunde Bestemthed deri erkjender en egen, uddød Slægtstyp — lad saa være, at 

 denne ikke kan cbarakteriseres saa fuldstændigt, som man fordrer det for de nulevende 

 — maa henstaae indtil videre som Arter af Slægten Ophiura Lml. (sensu latiore). Men 

 istedenfor at gaae ud fra de levende Former og gjøre sig Rede for, ved Sammenligning med disse, 

 hvorledes de foreliggende fossile Former vel have været byggede, og navnlig i hvilken Bevarel- 

 sesgrad de forstenede Exemplarer virkeligt foreligge, har man uden Hensyn dertil sammenlignet 

 de fossile Former indbyrdes og benyttet de tilfældige ForskjeUigheder, som de frembøde, uden 

 at tage Hensyn til, om de vare Følgen af en mere eller mindre velbevaret Tilstand, til at 

 opstille Slægtscharaklerer, som kun altfor ofte hvile paa en blot og bar Skuffelse. Det 

 nedenfor meddelte kritiske Gjennemsyn af de af d'Orbigny opstillede Slægter af fossile 

 Ophiurider, med de dertil knyttede Bemærkninger om andre til de samme «Slægter» 

 af senere Forfattere henførte Arter, vil vise, at det ikke er for haard en Dom, naar jeg 

 udtaler, at det meste af, hvad der hidtil er præsteret i denne Retning, maa kasseres som 

 ubrugeligt. Denne Green af Palæontologien er maaskee en af dem, som hidtil har været 

 allermeest forsømt. Desværre er det mere negative end positive Bidrag, jeg kan yde til 

 dens Ophjælpning. Den mangelfulde Tilstand, hvori de faa fossile Ophiurider, som ere 

 opbevarede til os fra Fortiden, foreligge, vil i de fleste Tilfælde gjøre det umuligt at 

 bestemme dem, selv om man ikke vilde fordre den Skarphed i Bestemmelsen, hvormed 

 man nulildiigs ved en næsten smaalig Analyse skjelner og maa skjelne mellem de talrige 

 Slægter, f. Ex. af Amphiura-Gvu\)])Qn. Selv den grundigste Kjendcr af de nulevende Opliiu- 

 riders finere Architektonik vil her ofte komme tilkort; men saa meget mindre vil dette van- 



