59 77 



seer Ledstykkerne fra deres øvre Rand, efter at Armrygpladerne ere alTaldne eller borttagne. 



— I den seneste Tid er der tilkommet nye Oplysninger om de ovennævnte Arter fra den 

 engelske Juraformation, saavelsom om andre nærbeslægtede Former, i den særdeles fortjenst- 

 fulde Monographi af de engelske Jura-Slangestjerner, som Dr. Wright har begyndt at 

 udgive for det engelske palæontographiske Selskab. Men jég maa lilstaae, at jeg ved 

 at gjennemgaae disse Beskrivelser og Afbildninger, være sig af de allerede ovenfor 

 nævnte Arter, Ophioderma Milleri^ Egertoni og tenuibracUata , eller af de senere tilkomne 



0. Gaveyi og carinata Wrirjht (1. c. S. 140—49, t. 15—18), kun har kunnet finde Grunde 

 til ikke at henfur^ dem til Slægten Ophioderma. Paa den anden Side maa jeg indrømme, 

 at den Omstændighed, at man paa ingen af disse Afbildninger seer noget til den rudimen- 

 tære Kileform af Armbugpladerne, som udmærker de fleste Ophioglypher, og som man ogsaa 

 gjenfinder f. Ex. hos O. Murravii^ ikke taler for at henføre dem til Ophioglypha Lym. 

 (= OpMura Forb.), hvortil jeg ellers ubetinget vilde henføre dem, naar jeg blot tog Hensyn 

 til deres habituelle Udseende, til det i. nindelige Indtryk, som de efterlade; men der er ogsaa 

 andre Slægter, som kunde komme i Betragtning (f. Ex. Pectinura, Ophi'olepis s. str.), og 

 der er endelig den Mulighed, at de tilhørte en uddød Slægt, d.v. s. en, der, hvis man kjendle 

 d('n i alle de Enkeltheder, som nu komme i Betragtning ved Slægternes indbyrdes Afpæling, 

 vilde vise sig forskjellig fra alle nulevende. Ved at henføre dem til Ophioglypha vilde dog 

 den mulige eller uundgaaelige Feil sandsynligvis indskrænkes til det mindst mulige. De 

 store Radialskjolde, som afbildes hos alle de ovennævnte Former, forbyde ialfald at opfatte 

 dem som Ophiodcrmer. Nærmere kan jeg ikke komme Sagen efter Beskrivelser og Afbild- 

 ninger, uden at jeg derfor turde love at kunne klare Sagen fuldstændigt, hvis jeg havde Ori- 

 ginalerne for mig. 



P. Fiirsteiiborgii (Mali.) (Monographie der Pelrefaklen der Aachener Kreideformation 



1, p. G, t. 1, f. 3). Skjøndt denne Ophiuride hører til de bedst bevarede fossile Slange- 

 stjerner, som kjendes, vover jeg dog ikke efter Afbildningen at henføre den til nogen be- 

 stemt Slægt; saa meget tør man dog sige, at den ikke hører til samme Slægt som P. 

 Milleri. 



0. Cunliffei Forh. (Transact. Geol. Soc. t. VII, t. 19, f. 8) fra Ostindien; aldeles 

 ubestemmelige Fragmenter. 



7, Ophicoma (alias Ophycoma) cVOrb. «Une seule rangée de gros articles aux 

 bras avec une petite piéce supérieurc". Opstillet paa 0. granulosa 7?oe»ier (1. c. f. 22), 

 bestaaende. af 4 Armled med kornede Sideplader og med smaa trekantede Ryg- (eller Bug-) 

 Plader. Al der paa en saa tarvelig Grundvold ikke lader sig opføre nogen ny Slægt, er indlysende. 



— At d'Orbigny ikke har kjendt den Agassiz'ske Slægt Ophiocoma^ er ganske vist for- 

 underligt, men endnu mærkeligere er det, at Dujardin og Ilupé af denne Navne- Lighed 

 have ladet sig lokke i den Fælde at give O. granulosa Plads i Slægten Ophiocoma M. Tr. 



