34 16 



lignende Former, som frembyde sig for Tanken. Hvorvidt man vil liunne paapege endnu 

 flere Forskjelligheder mellem Ophiarachna og Pectinura end de anførte, maa jeg lade hen- 

 staae uafgjort, saalænge ikke flere Arter af den sidste Slægt staae til min Raadighed end de to 

 oftere nævnte (P. stellata og gorgonia); maaskee kunde Mundskjoldene, hvis Form hos 

 Oph. incrassata er temmelig forskjellig fra de nysnævnte Pectinurers, afgive saadanne. 

 Jeg skal endnu — uden at lægge særdeles Vægt derpaa — anføre, at hos Oph. incrassata 

 sidder der over den uparrede Mundpapil endnu en eller to Papiller, som gjennem den umiddelbart 

 derpaa følgende, underste spidse Tand danne Overgangen til de andre bredere Tænder — 

 altsaa et Slags «Tandpapiller», skjøndt ikke af samme Slags som hos Ophiocoma^ OpMothrix 

 o. s. V.; og at der i Dybden af hver Mundvig sees ikke mindre end 3 Papiller paa hver 

 Side (hos P. stellata o, s. v. kun 1). Mere Vægt lægger jeg imidlertid paa den forskjellige 

 Udvikling af Armpiggene og — hvad dermed følger — af Armsidepladerne, som antyder, at 

 Ophiarachna og Pectinura tilhøre de to forskjellige Sider eller Grupper af Ophiiiridernes 

 Række, som jeg tidligere har havt Leilighed til at fremhæve, de to gamle Agassizske Slægter 

 Ophiura og Ophiocoma. Ophiarachna incrassata vilde for L. Agassiz været en Ophiocoma, 

 Pectinurerne derimod Ophiitra-Krler. Snarere end for beslægtede kunde man betragte dem 

 som analoge i Henseende til Skivebeklædning, Mundskjoldenes Dehng o. s. v. indenfor 

 hver af de to Rækker, hvori Slangestjernerne habituelt temmelig skarpt kløve sig: dem 

 med de svage og dem med de stærke Armpigge. Nærmere at bestemme Ophiarachna- 

 Slægtens systematiske Plads — Pectinurernes er antydet ovenfor — er maaskee endnu for 

 tidligt; thi der er aabenbart endnu mange Combinationer af Slægtsmærker at opdage indenfor 

 Ophiurernes Orden. I et senere Afsnit vil jeg imidlertid forsøge en Sammenstilling af de 

 hidtil kjendte Slægter efter den naturlige Methodes Grundsætninger, og da ogsaa prøve at 

 anvise Ophiarachna en foreløbig Plads. 



Anm. Af Slægten Ophiarachna (s. str.) har Museet i den senere Tid erhvervet sig en ny Art 

 fra Fidji-Øerne i Sydhavet (gjennem »Museum Godeffroy"), hvilken jeg benytter denne Leilighed 

 til at beskrive i al Korthed under Navn af Ophiarachna affiuis. Den staaer vistnok meget 

 nær ved O. incrassata, men adskiller sig strax fra denne Art ved et større Antal Arm- 

 pigge ; medens man selv hos meget store Exemplarer af O. incrassata kun træffer 4 og 

 ofte kun 2 eller 3, er der hos det meget mindre Exemplar af Ophiarachna affinis gjennem- 

 gaaende 5 eller 6. De andre Forskjelligheder, som man iagttager imellem dem, kunde vel 

 tildeels nok beroe paa en Forskjel i Alder, hvis den sidstnævnte Art opnaaer en lignende 

 Størrelse som den førstnævnte, der er den største Ophiuride, som er mig bekjendt. 



sammenligne med Ophiocomerne. — Det er ogsaa let forklarligt, at v. Martens kunde miskjeude 

 Berliner-Museets Ophiarachna incrassata fra Cap York (den samme Localitet, hvorfra vor Samlings 

 ene Exemplar er, det andet er fra Fidji-Øerne) og beskrive den som en ny Ophiocoma- k\i (O. ocellata 

 V. if.J (Monatsberichte d. K. Akad. d. W. Berlin 1867, S. 345). 



