30 12 



beklædt Skive; og Consequentsen synes da at byde atter at forene OpMocnida hrachiata 

 med Amphiura^ uanseet dens talrigere Armpigge og Skivens deelvise Besætning med Smaa- 

 pigge. Jeg skal endnu bemærke, at naar jeg her kun angiver een Mundpapil hos Hemi- 

 pholis og Åmpliilepis og kun to hos AmpMura^ da er det fordi jeg ikke har medregnet 

 den, som f. Ex. hos AmpMura Chiajei og fiUformis sidder mellem den ydre og indre 

 Mundpapil, men høiere oppe i Mundvigen, og hvortil den lange skælformede Mund- 

 papil hos AmpMlepis maa antages at svare; jeg har rigtignok tidligere antaget, at det 

 var den samme mellemste Mundpapil, som hos Amphipholis- kviQvnQ var rykket ned 

 paa Linie med de andre, saa at altsaa begge Slægter fik det samme Antal af Mundpapiller, 

 blot med en forskjellig Stilling; men jeg troer, at jeg deri har taget feil. Det synes nemlig 

 afgjort, at denne øvre Mundpapil altid sidder over Mundfoden og altsaa ikke bør regnes 

 med blandt de ægte Mundpapiller, som indfatte Mundvigene og fra neden dække for Mund- 

 fødderne, selv om den, som hos Amphilepis, rykker ganske paa Linie med den eller de ægte 

 Mundpapiller. Hos flere Ophiactts- Arier seer man den sidde over de egenlige Mund- 

 papiller, og jeg skjønner ikke rettere, end at det er den samme Pig eller Papil, som hos 

 mange andre Slangestjerner (f. Ex. OpMopsila) sees høiere oppe i Mundvigen, over Mund- 

 foden; men jeg indrømmer, at disse morphologiske Forhold fortjente en grundigere Under- 

 søgelse, end jeg hidtil har havt Leilighed til at anstille. Her er det mindre vigtigt, om man 

 udtrykker sig paa den ene eller den anden Maade, naar der blot ingen Tvetydighed finder Sted. 

 Jeg knytter hertil Beskrivelsen af en ny AmpJiipholis - An fra Amur, tilhørende 

 « Museum Godefi"roy». 



Amphipholis fissa Ltlc Denne anseelige Amphiuride har habiluelt megen Lighed med 

 AmpMura Chiajei Forh. Over Udspringet af hver Arm findes et skarpt og forholdsvis dybt 

 Indsnit, midt imellem hver Arm Spor til en Indbugtning. B adialskjoldene have omtrent 

 Form af retvinklede Trekanter, der vende Hypotenuserne mod hinanden, men tillige divergere 

 lidt indadtil, og adskilles fuldstændigt af en lille Kile af Skæl, dannende en enkelt Bække. 

 Deres Længde er omtrent dobbelt saa stor som deres største Brede og paa det nærmeste 

 lig med Vs af Skivens Badius. Forresten er Skiven belagt med temmelig smaa Skæl; de 

 største danne en Boset midt paa Skiven eller ligge midt i de brede Badialbælter, i. hvilke man 

 tæller c. 12 Skæl i euTverrække. Nogle større Skæl, der støtte sig til Badialskjoldenes rette 

 Vinkelspids, antyde Bandskællene. Udenfor dem er Skiveranden noget ru, hvilket dog 

 kun synes at hidrøre Ira, at en Deel af Skællene ere ligesom stillede paa Kant; en regel- 

 mæsig Krands af opstaaende Papiller danne de derimod ikke. Hugsidens Skæl ere meget 

 fine og beklæde den fuldstændigt lige til Genilalspalterne. M und skjoldene ere smaa, 

 rudeformige, spidse indadtil, afrundede udadtil; Madreporskjoldet er større og mere hvælvet. 

 De smalle Sidemundskjolde ligge indenfor Mundskjoldene og støde næslen umiddelbart sam- 

 men der. Der ej 3 butte Mundpapiller i uafbrudt Bække; den inderste sidder under Tæn- 



