68 . 50 



Beskrivelser finder jeg del endog meget sandsynligt, og Sandsynligheden vil stige ved at 

 tage Hensyn til, at der ikke foreligger noget andet sikkert Vidnesbyrd om, at den ægte A. 

 eucnemis er bleven fanget ved Europas Nordkyst. Det vilde iøvrigt være- ønskeligt, om samtlige 

 europæiske og nordatlantiske Medusahoveder (Å. arborescens^ Lamarckii^ eucnemis^ Agassizii 

 og Linckii) kunde blive underkastede en detailleret Undersøgelse, grundet paa talrige Exem- 

 plarer i alle Al de re af alle fem Arter, for nølere at bestemme Formgrændserne mellem 

 dem end hidtil er skeet. 



Jeg har tidligere meddeelt Afbildninger af meget unge Exemplarer af Asterophyton 

 eucnevns og derved oplyst, hvor forskjellige disse ere fra de voxne, ikke alene i Henseende 

 til Armenes Kløvning, men ogsaa i Henseende til Skivens Beklædning paa Bygsiden, der, 

 som Ly man bemærker om A. Agassizii, paafaldende minder om den hos Ungerne af 

 Opliiopholis acideata. Med Ungerne af Ast. muricatiini (Lmk.)^) er jeg først senere bleven 

 bekjendt gjennem flere Sendinger fra Hr. Biise. Da den første ankom, troede jeg at have 

 en ny Art for mig, men da Rækken blev fuldstændigere, saae jeg, at det kun var Ungdoms- 

 former af den almindelige vestindiske Art. Som et Tillæg til min tidligere Beskrivelse, 

 og som et lille Bidrag til Kundskab om de Forandringer, Dyreformerne undergaae under deres 

 senere Væxt og Udvikling, uafhængigt af den egentlige Metamorphose, som jo er tilbagelagt paa 

 et langt tidligere Trin, vil en nærmere Omtale af disse Former maaskee her være paa rette Sted. 



Det mindste foreliggende Exemplar (Skivetvermaal c. lO"""") har kun een eller høist 

 to IMgge ved den ydre Ende af hver Radialribbe; disse Ribber ligge to og lo tæt sammen. 



') Med al Agtelse for den store Flid, livormed Lymans "Catalogue« er udarbeidet, og med l'uld Ancr- 

 kjeiidelse af dette Arbeides Værd for Videnskaben, kan jeg ikke undlade at dadle den forkcerte 

 Maade, hvorpaa han gjør Prioriletsretten gjældende for antelinnean ske Forfattere. Saaledes 

 bliver A. iimricatuin {Lmk.) benævnet A. cosiosum, fordi den benævnes saaledes af Seba (!), 

 Ophiothrix fraglHs (AbgU.) maa vige for O. rosula (Linck), Ophioderma lacertosa tLm/c.) for Ophiura 

 lævis {'SleUA læ\\s« 1) (Rondel.), Ophiura texturata (Lnik.) for Opkioylijpha lacertosa (LUick) — en anden 

 Sag er det, hvis man, med Norman, vil beraabe sig paa Pennant og skrive O. lacertosa 

 (Pni.). — Ophiopholis acideata (MUH.) for O. bellis (Linck) o. s. v. Man burde dog virkelig nu vide, at 

 et Artsnavn ikke kan soge Prioritet fra Tiden før Llnné, da Binominalprincipet endnu ikke var 

 opstillet, da man med andre Ord slet ikke endnu havde Artsnavne, men kun Artsdiagnoser og 

 Artscharakteris tiker, selv om disse undtagelsesvis kun bestode af et enkelt Ord. Med Ast. 

 costosum er det nu dobbelt uheldigt, at Lamarcks Euryale costosa er, efter hvad Lynian selv 

 oplyser, en vestindisk Art, forskjellig saavel fra A. muricatum som fra de to andre Arter, der kjendes 

 fra detle Archipel. — Mod den Uskik, at Opstilleren af en ny Slægt eller Slægtsnavn sætter sit 

 Autornavn efter de af Andre tidligere givne Artsnavne, er der skrevet saa meget, at det ikke kan 

 andet end vække F"orundring at see denne F"remgangsmaade ikke alene almindelig adopteret af de 

 fleste amerikanske Forfattere, men ogsaa i et under en videnskabelig Stormands Auspicier udkom- 

 mende Værk. Det er en saa aabenbar Krænkelse af Forfatterens Ret og er saa øiensynlig farligt for 

 Videnskabens sunde Udvikling, at det er mig ubegribeligt, at denne Uskik endnu kan linde Efter- 

 følgere, og at ikke Alle have forenet sig om den simple Fremgangsmaade at sætte Arts-Autornavnet 

 i Parenthes, naar Slægtsnavnet er blevet forandret, hvorved enhver Tvetydighed undgaaes. — Om 

 Forandringen af Ophioderma til Ophiura og Ophiura til Ophioglypha, see det Følgende. 



