36 



Ingen ting förtryter mig mer, än att jag är i det tillstånd och på 

 den ort, att jag ej kan roa H:r Archiatern med sådanna saker och ny- 

 heter, som jag vet kunna fägna. Gud i Himlen vet, huru högt jag äl- 

 skar, vördar och saknar H:r Archiatern och önskar jag, at desse tre åren 

 väl blifvit dödade, att jag åter en gång kunde få den äran att se och 

 tala med min Nådige Herre. 



När H:r Archiatern någon gång svarar på min patrons bref, i hvil- 

 ket han thorde hända berättat om min sjuklighet, var då så nådig och 

 råd honom till att befalla mig hvar dag, då väderleken så passar, att 

 gå ut och röra mig. Jag vet ej väl, hur det kommer, att han vill det 

 jag ständigt skall sitta inne dagar och veckor igenom. Ordsaken thorde 

 dock vara, som jag kan gissa, denne : för några år sen, har han haft en 

 ung fransos hos sig, på samma fot, som jag nu är, hvilken continuerli- 

 gen lupit ute på källrar, Gaffehus och andra hus. Nu tänker Han kan- 

 ske i början förekomma sådant hos mig; men jag beklagar att Han ej 

 känner då mitt humeur, som aldrig varit sådant, icke en gång i yng- 

 lingsfåren], än mindre nu sedan jag haft så många anledningar att . . 

 . . . 9 . Om så fortfares, är jag inom kort ruinerad, [så att] jag aldrig 

 står till att hjelpa. Jag kan vara obstruerad hela 9 ä 10 dygnen i sen- 

 der, då jag måste hvar gång med ett el:r flera Clistir giöra öpning ; 

 men det vill eller intet hjälpa rättnu, så försvagade äro intestina. Dess- 

 imellan måste jag bruka allahanda slags Kursorter [?]. Jag har sagt 

 Honom, att jag är van, att dageligen röra mig; men det hjelper ej. 

 Han måste dock tro, att der är något sub. Nådige Herre, giör mig 

 denna stora gracen, eljest är jag en dödsens man. 



Till slut utbeder mig i djupaste ödmjukhet få vara innesluten i 

 Min Nådige Herres oskattbara höga grace, under det jag i all min lef- 

 nad framhärdar med diupaste vördnad och undergifvenhet 

 Wälborne Herr Archiaterns och Riddarens 



aldraödmjukaste tjenare 



Joh. P. Falck. 

 St. Petersburg d. 11 Nov. (st. vet.) 1763. 



Nådigste, pålägg och befall mina gamla goda Vänner och Gamerater, 

 Elmgren, 10 Kuhn 11 och flere att skrifva mig till ibland och roa mig med 

 några behageliga nyheter. Sådana bref bli Himmelsbref för mig hädanefter. 

 Jag har väl skrifvit dem alla till och bedt dem; men kanske de glöm- 

 mat, ty den satsen är merendels rigtig: qui procul ab oculis, procul a 

 lumine cordis. 12 Kom den rara och aldrararaste Busken lyckeligen fram 

 till Upsala, som var i använtan, när jag reste? Jag önskar af alt hjerta. 

 Det oroar mig, att jag ej skulle få se en så rar syn. 



