371 



1456. 



Madrid d. 1 September 1755. 



Då iag d. 18 sistledne aug. månad hade ähran Min Herre up- 

 wakta med de ögnamerken, som roat mine unge följeslagare ock mig i 

 Bourdeaux, så lofwade iag, at med det första lemna en kort underrät- 

 telse af wår resa ifrån Bourdeaux til Madrid, hwilket iag härmedelst 

 har ähran at fullborda. Wi togo den stora wägen igenom Gradignan 

 åtb Bajonne öfwer de stora Landen. Några mil ifrån Bourdeaux, så 

 mötte oss desse ödelagde orter, som kallades Les Ländes. Desse kunna 

 liknas med wåra öfwergifna mossar, elr liungmoar i Swerjet; men full- 

 komligen likna de ingenthera; ty på wåra mosar är offta nog sank dy 

 ock watn, samt tufwor ock höga buskar, surtallar ock annat, som giör 

 rugligit ock ojämt; men här nästan intet af detta nämda. På wåre 

 moar wäxer offta skog, elr är ther så tort, at intet watn fins, består 

 jorden af röd sand, som i norra werlden ingen ting kan producera; 

 men det fins elr icke på desse Landen. Jorden består af en sur swart 

 mylla blandad med hwit sand; men detta är allenast öfwersla skorpan. 

 Ned uti är det endast af den sand som hafwets botn förer; således har 

 fuller watnet här med all säkerhet förr warit. Man ser här stundom 

 sådane slätter liksom et haf omkring sig, tber hwarken folk, huus, 

 kreatur, träd, sten, elr någonting i werlden, utan desse släta marker 

 ock himlen synas. Små buskar af Gisti, samt andra plantre wäxa dok 

 bär ock några små succulenta, samt gräs; wallen ser swartrö ut. 

 Höst ock wåhr måtte här fuller stå länge watn. 



Ju längre fram wi komo på desse hedar, elr öknar, ju mer fm g o 

 wi se, at hwarken säd, elr win, elr annat kunde wäxa på denne jord- 

 mohnen ; ty hafwa de hit drifwit stora fårahiordar i bete. Med desse 

 hiordar gingo herdar, alla på höga stylter, som här kallades på fran- 

 syska des chasses, elr på Gasconska des chiangures. Desse Herdar 

 sågo på långt håll ut, som skråbukar, elr som de warit upbängde; ty 

 styltorna woro åtminstonde 4 alnar höga, räkte ei längre än til knät, 

 ther the woro fastknäpte. I handen hade han en lång kiäpp; den satte 

 han ibland bak för stussen, då han på sin trefot satt nog comode på 

 sit sätt, elr stödde han sig framåt ock lutade sig på sin kiäpp. Utom 

 desse 2:ne stationer nödgades han stendigt gå; dok funnes de, som 

 långa stunder kunde stå utom stafwens hielp. Desse Herdar hade på 



