97 



a Postille. Under et brölop wid Bornshyttan förl. sommar war en 

 Bergsmansdotter, 15 år gammal, från Grythytta, som i watn fick sådan 

 swulnad i benen, at hwardera benet war tjockare än hela kroppen. 

 Wi woro 5 präster, men ingen hade något råd til hands at hjelpa 

 henne. Linnaea wäxte til öfwerflöd utom gärdesgården, jag tänkte: det 

 står til försöka, lät plåcka en hop, den jag straxt wid elden torkade, 

 kokade sedan en myckenhet i watn, hwaraf jag gaf henne dricka 4, 5 

 tassar och lät henne holla benen i det öfriga, det hetaste hon talte. 

 Wi hade det nöjet at se, det flickan samma dag war frisk och i stånd 

 at gå med sina föräldrar hem, men äfwen som den förr nämde Bergs- 

 mannen, blef hon så yr i hufvudet, at hon började dansa för sig sielf 

 på gården. 



Här i soknen äro 3 gamla gubbar, som hafva röta i benen eller 

 sura ben med wärk, men dem har jag ej kunnat hjelpa. 



Linn. Soc. vol. IV: 174—83. 



1 Grispin Löwenhielm, född 1739, student i Upsala 1758, hofjunkare och 

 brukspatron, död 1809. 



2 1 båda upplagorna af Fauna suecica upptager Linné kattlon såsom en 

 från varglon skild art, dock utan att gifva den förra något eget artnamn, eme- 

 dan han själf aldrig fått se något exemplar af detta, af allmogen mycket om- 

 talade djur. 1 Systema naturae ed. X och XII har det alldeles uteslutits. 



3 Atervid eller på värmländskt byggdemål (enligt meddelande af Pro- 

 fessor A. G. Noréen) åtave = jämte. 



4 »Linncea war en allmän wäxt öfwer alla dessa skogar och Bärgslager, 

 så at den, som wil samla dess blader til Thé, kan få henne här i största myc- 

 kenhet. Ingen Swensk wäxt är ännu funnen tjenligare til Thé; ty des runda 

 Blader gifvva en god smak, och därtil rensa blodet framför alla andra wäxter, 

 så at ännu intet säkrare medel är emot Torrwärk, Gikt och Flussar» (Linn. 

 Wästgöta-Resa s. 254). 



1328. 



Wälborne Herre, Archiater och Riddare! 



Den 12 sistledne hade jag den äran at med en härifrån resande 

 Präst afsända reliquierna af 2:ne Loar. Då war tiden mig så knapp, 

 at jag ej fick tilfälle nämna om et par, mindre betydeliga, anmärkningar, 

 dem jag dock räknar för min skyldighet at för H. Herr Archiatern 

 upgifwa. 



Linnés brefväxling VI. 7 



