182 



1372. 

 Välborne Herr Archialer och Riddare. 



För lång tid sedan hade jag besvarat Herr Archiaterns gunstiga 

 bref 1 , om jag med något märkvärdigt kunnat uptaga Herr Archiaterns 

 attention. Jag brister väl ock i dag uti det samma, men jag kan intet 

 längre vänta att söka rättfärdiga mig för den elaka tanka, Herr Arehia- 

 tern lär hafva om mig, i anseende till det afslag, som jag gjort af til- 

 budet alt följa D:r Solander på nästa expedition. Jag får begynna det 

 med min vördnasfullaste tacksäjelse för den ömhet för min tilkommande 

 lycka, som Herr Archiatern behagat ytra i Dess bref till min K. Fader. 

 En gång, då jag får den glädjen personligen upvakta Herr Archia- 

 tern, skall jag omtala de anledningar jag hade att Iro den skedde of- 

 ferten vara giord endast i den tankan, att bli afslagen; mera kan jag ej 

 nu säga. Dessutom, min Nådiga Herr Archiater,' hvad lycka skulle det 

 för framtiden skaffa mig? Dr Solanders lycka dependerar helt och hållit 

 af Hr Banks; med sin lön vid Museum kan han ej föda sig, och ej den 

 minsta belöning eller upmuntran har han falt af Kungen eller Rege" 

 ringen, utom att alla hafva den nyfikenheten att höra hans berättelser 

 och därföre söka hans sällskap. — Hvad hade det då varit för mig att vänta, 

 som aldrig blifvit på annat sätt ansedd än Dr Solanders handtlangare att 

 upsöka naturalierne och torka örter? Jag håller med, att Medicine i 

 Stockholm ej vill ge mig för stor inkomst, men jag skulle med Natural 

 Historien svälta ihjel. Och inga flere öpningar gifvas i England, hvarest 

 man mindre refleclerar på utlänningar än på något annat ställe. — Herr 

 Archiatern har en gång sedt min lust för Natural Historien; jag för- 

 säkrar, att det varit med mycken möda, som jag dämpat den, för att 

 följa ett långt obehagligare och ovissare studium. Jag ville ock att Herr 

 Archiatern skulle tro, att jag hvarken af lathet eller räddhåga blir 

 hemma; jag är ung, men det är intet nöje, som jag ej skulle försaka, 

 och intet arbete, som jag ej skulle undergå, då jag finge lära något 

 nyttigt. Om jag sörjer öfver att ej kunna göra denna resa, är det där- 

 före att jag förlorar tillfället att roa Herr Archiatern med underrättelser 

 om det nya, som jag kunde erfara; — en skyldighet, som Herr Archia- 

 tern aldrig skulle få orsak att klaga öfver hos en discipel, som vördar 

 och älskar sin Läromästare på det ömaste sätt i verlden. 



