DET torde knappast finnas någon enskild svensk man, hvilken under 

 sin lifstid blifvit så många gånger afbildad som Linné, och än mindre 

 någon, hvars bild af eftervärlden blifvit så ofta återgifven och i sådan 

 omfattning spridd genom grav5'rer, statyer, byster och medaljer. 



Dessa porträtt växla också ofantligt beträffande anletsdragen, i det 

 många äro hvarandra så olika^ att man knappast kan se, att de föreställa 

 samma person. Detta gäller naturligtvis och i första hand en del reproduk- 

 tioner, men äfven flera af originalporträtten visa så betydande olikheter, 

 att man stundom kan känna sig ganska tveksam inför frågan, huru L,inné 

 verkligen såg ut under olika skiften af sitt lif. 



Nu är det väl så, att i jämförelse med den betydelse, som Linnés verk 

 och hans genom dem framträdande personlighet äga för eftervärlden, hans 

 utseende är af mindre vikt, men det kan ju äfven ha sitt intresse att veta, 

 huru den unge man såg ut, som i Holland, England och Frankrike tjusade 

 vetenskapens stormän och från Burmannus' kammare och Clif fords palats lät 

 det ena epokgörande verket följa det andra, eller professorn, som från kate- 

 dern i LTppsala och på glada exkursioner talade till åhörare från vidt skilda länder, 

 eller åldringen, som på höjden af ära från sitt kära museum på Hanmiarby 

 lät de sista strålarne af sitt snille värma en beundrande krets af lärjungar. 



Det var också egentligen för att lära känna Linnés utseende, som jag 

 företog en undersökning af hans porträtt, och jag fäste mig till en början 

 hufvudsakligen vid originalporträtten. Det visade sig dock snart, att det icke 

 alltid var så lätt att afgöra, hvad som var original eller efterbildning, i all syn- 

 nerhet som äfven ett verkligt originalporträtt ofta kunde vara i ett eller 

 annat afseende påverkadt af ett föregående. Jag utsträckte då undersök- 

 ningen till alla viktigare afbildningar af Linné, äfven till sådana, som blifvit 

 gjorda efter hans död, samt sökte utreda förhållandet dem emellan. 



T. Tullberg. 



I — 



