II 



Lätt förklarligl är, att Linné till följd af sia rent af oförklarligt in- 

 tensiva, nästan febrila verksamhet på flera olikartade områden — veten- 

 skapligt författarskap, föreläsningar och annan undervisning, vidlyftig korre- 

 spondens till personer inom hela den civiliserade verlden, tidsödande del- 

 tagande i universitetets angelägenheter m. m. — icke ansåg sig ega råd 

 att offra mycken tid och möda på författande af bref till sin förtrognaste 

 vän. Korrespondensen med denne utgjorde uppenbarligen en välbehöflig 

 rekreation, men detta vållade ock, att brefven mycket väl kunde på le- 

 diga stunder nedskrifvas i största hast, currente calamo, utan att på 

 minsta sätt göra anspråk på att vara några stilistiska mästerverk. De kunna 

 därför till en stor del snarast förliknas vid ett slags snabba dagboks- 

 anteckningar, hvari redogöres för de vetenskapliga arbetena på skilda tider 

 samt för allt det öfriga brokigt mångahanda, som för stunden väckte 

 glädje eller oro samt lade beslag på tankar och omsorger. Vid läsandet 

 af dessa bref tycker man sig skåda Linné helt och hållet i hvardagsdräkt, 

 i full och brådskande verksamhet ; vid brefskrifvandet var det uppenbar- 

 ligen fjärran frän honom att söka tillämpa den bekanta satsen, att »or- 

 den äro till för att dölja tankarne». 



Brefven till Bäck böra emellertid icke anses för Linné hafva varit en- 

 dast ett kärt förströelse-medel. Vid studiet af desamma finner man lätt be- 

 vis på det varma intresse, hvarmed han omfattade talrika frågor, som 

 rörde naturalhistoriens och medicinens förkofran i vårt land. Flera vigliga 

 sådana hafva säkerligen i ej ringa mån vunnit sin lösning genom dessa 

 anspråkslösa bref. liksom ock flera sagda vetenskapers idkare hade dem 

 att tacka för sina planers realiserande och sina förhoppningars uppfyllelse. 



Lifligast egde brefvexlingen rum 1751 — 55. Under denna tid synas 

 de begge korrespondenterna börjat realisera en önskan att förena nyttigt 

 med nöjsamt; brefven skulle ej uteslutande utgöra förtroliga samtal om 

 allehanda ting, utan tillika skulle vinnas ökad färdighet i latinska språkets 

 begagnande. Under andra år vexlades endast ett fåtal latinska bref: an- 

 talet af de nu kända sådana är emellertid ej mindre än 131. 



Detta förhållande har i viss mån nödvändiggjort en förändring be- 

 träffande de brefven bifogade noterna. Af de i de svenska brefven in- 

 strödda, längre eller kortare latinska meningarne eller citaten hafva för 

 läsningens underlättande, dä så ansetts behöfligt, meddelats svensk öfver- 



