HM 



öfverträdda. Upprepade gånger gjordes, såsom särskildt Consistorii-protokollen 

 under 1600-talet visa. kraftiga försök att förmå professorerna atl härutinnan 

 fullgöra sin skyldighet, men — som det vill synas - med kortvarig framgång. 

 Dri hjälpte livarken, att rektor ålades tillse. ;iit professorerna måtte .in puncto 

 wara tillstädes wid lectionen», eller att »cursorerne skulle observera <>m lection 

 försummas». Lika litet hjälpte den plikt, som redan då tidtals af försum- 

 lige erlades; påbud härom upprepades sedan gång efter annan, men som 

 del vill synas - fortfarande med ringa påföljd. Sådana plikter blefvo nu åter 

 lagstadgade, men, af allt att döma. blefvo de näppeligen någonsin utkräfda. 

 Hvad Linné beträffar, voro alla dylika hotelser om straff fullständig! obehöfliga, 

 tv under hela sin professorstid meddelade han under offentliga föreläsningar: 

 collegia privata och privatissima, demonstrationer i trädgården och på. museum 

 samt botaniska exkursioner ide berömda »herbationes Upsalienses*) under- 

 visning i en utsträckning, som är rent af häpnadsväckande. 



Ett annat påbud, som Linné uppenbarligen ansåg vara ett nytt och onö- 

 digt påhitt, var afgifvande af månadtliga föreläsnings-diarier. 1 själfva verket 

 funnos sådana påbjudna redan i förra hälften af 1600-talet. Om detta under 

 arens lopp helt och hållet bortglömts, skulle varit förklarligt, såvida ej på- 

 minnelser därom liera gånger blifvit gjorda, t. o. in. sa -enl som i kanslersbref 

 ■ len 27 Oktober 1720 och 16 Juli 1726; i de månadtliga diarierna skulle pro- 

 fessorerna uppgifva, »huru mycket man läsit och förklarat eller huru långl 

 man hwarie termin hindt». De af Linné regelbundet afgifna diarierna finnas i 

 Riksarkivet och lemna ej ovigtiga upplysningar om hans föreläsningsverksamhel 

 och hans lärjungar. 



De ordinarie universitetsferierna voro enligt liiö:; ars constitutioner trenne, 

 nämligen a) natales Christi (julferier) från Thomas dag till Trettondag jul 

 (festum Epiphanios), b) paschales (påskferier) frän palmsöndagen under Il- 

 dagar, och c) caniculares (sommarferier) under 30 dagar. Någon ändring här- 

 utinnan skedde ej officielt, men professorer och studenter hjälptes åt att egen- 

 mäktigt förlänga dem. hvilket framgår däraf, att kanslern den 1 1 Februari 1738 

 i Consistorium framhöll, att »ferierne ej mage förlängas, utan att lectionerne 

 derefter straxt skola anställas; och om ungdomen sig ei infinner, hölt Hans 

 Excellence wärdeligast, at et programma anslås, hwarutinnan förkunnas, det 

 lectionerne utan uppehåll skola fortsättias på de anbefalte tider, men skulle 

 ungdomen ändå efter itereradt anslag ei inställa sig, utan lemna auditoria vacua, 

 så äro likwäl Professores ila ursächtade.» Härtill beslöt Consistorium: >Detta 

 <kall sa skie-t — men detta skedde uppenbarligen icke. -- Vid jämförelse mellan 

 detta gamla lagstadgande och Kgl. resolutionen af den 29 Augusti 1749, som här 

 af Linné relaterats (dock med utlemnande af II dagars ferier vid påsk och 

 pingst), finner man, att i själfva verket ferierna blifvit, ej oväsentligt förlängda; 

 däremot blefvo de själftagna ledigheterna förbjudna. 



Påbudet om kontroll öfver åhörarnes ordentliga bevistande af föreläs- 

 ningarna var likaledes ett gammalt nytt; redan i Carl XLs href den 19 Decem- 

 ber 1695 päbjudes. att hvarje nyår skulle insändas .förteckning på the Studen- 

 ter, som uti hwart Facultet mast signalera sig genom idkesam studering och et 

 dygdigt comportement.» Det nya, något modifierade stadgandet vallade Linné 

 löga besvär. Hans åhörares antal var nämligen ej sällan så stort, all hel- 



