275 



Habui literas nuper, quibus intellexi I). Mylium Londini nuper 

 rebus humanis exemtum, postquam aliquoties, consumtis Londini 

 pecuniis, novas efflagitavit ab Hallero frustra, pro se et exsicca- 

 tore et pictore. consumsisse fertur multas pecunias in chara urbe, 

 ubi ultra annum commorabatur 3 ; dicunt angli Kalmium longe ap- 

 tiorem itineri fuisse, quam hic. 



Non neces.se est, ut semina annua terrae prsegnanti et caldario 

 committantur, sed tantum indica. 



Incipimus die Lunse semina annua terrse committere et hor- 

 tulanus pro Te deponet ea, quae altero die ad Te deferantur, ut 

 poteris eadem die mercurii serere, et die veneris alteram partem 

 obtinebis. 



Lsetamur omnes quod D. Schönström convalescat. Quando 

 redibit D. Rosen, quern Alumni nostri serio desiderant? 



Vale Amice colendissime et vive Tui similis. 



Dabam Qpsaliae 1754 

 d. 3 Maji. 



Utanskrift och sigill som på bref. 818. 



1 Efter hemkomsten hade Linné nästan oupphörligt, ehuru utan ringaste 

 resultat, grubblat öfver orsaken till den helt främmande min, hvarmed riks- 

 rådet von Höpken mottagit honom. Som denne då var praeses i Vetenskaps- 

 akademien, hade Bäck trott sig finna förklaringen däri, att Linné försummat 

 öfversända en till Handlingarne utlofvad afhandling, men Linné ansåg det omöj- 

 ligt, att en sa ädelsinnad man skulle för en sådan obetydlighet göra det mång- 

 åriga, innerliga vänskapsförhållandet om intet, isynnerhet som han säkerligen 

 visste, att i Upsala ej fanns någon, som kunde åt Linné rita en behöflig plansch. 

 Tvifvelsutan hade en ovän satt ogräs bland säden; framtiden skulle nog härom 

 lemna upplysning. »Till mitt försvar», förklarade Linné, »har jag ej annat att 

 åberopa än renheten af mina känslor för denne herre, som jag framför alla 

 andra vördar — gifve Gud, icke afgudar». 



2 Afhandlingen Markattan Diana, framstäld af C. Lixxjsus finnes in- 

 tagen i Vet. Akad:s Handl. 1754 s. 210—17 med tillhörande afbildning. 



3 Sporrad af Linnés föredöme, insamlade Haller med mycken möda en 

 ej obetydlig penningsumma för att kunna utsända den tyske naturforskaren G. 

 Mylius till undersökningar i Amerika. Företagel misslyckades dock helt och 

 hållet. Mylius korn nämligen ej längre än tili England, där han länge uppehöll 

 sig, förstörde hela reskassan samt slutligen afled i mycket betryckta omständig- 

 heter. Se f. ö. bref. 861 och SG8. 



