Kolonie buněk jsou nejjednodušší a nejméně do- 

 konalé organismy. Zcela jiný charakter mají mnohobuněč- 

 né organismy, jejichž proto plasty nejsou zcela od 

 sebe odděleny, nýbrž nějakým způsobem spolu souvisí. 

 U rostlin je spojení mezi sousedními protoplasty docíleno 

 přejemnými vlákénky hyaloplasmatickými, které mezi sou- 

 sedními buňkami probíhají (p 1 a s m o d e s m y). Také u ži- 

 vočichů ve velmi mnohých případech protoplasty spolu 

 souvisí mezibuněčnými spojeními (můstky), jak jmeno- 

 vitě H a m m e r dokázal a sice již v ranné době vývojové. 

 Ve vyvinutých částech živočišných těl nezřídka těchto 

 spojení není, ale tu souvisí sousední buňky mezibuněčnými 

 stěnami nebo tak zvanými základními hmotami, které 

 vlastně jsou pouze změněnou cytoplasmou. Protoplasty 

 spolu zde souvisí právě těmito změněnými vrstvami cyto- 

 plasmy (Studnička). 



V takovémto mnohobuněčném organismu souvisí 

 spolu protoplasty všech, anebo většiny buněk, 

 ovšem buďto jen hyaloplasmou anebo zvláště změněnými 

 zevními vrstvami cytoplasmy, nikoli však polioplasmou. 

 Tvoří tedy jejich živá hmota skutečný celek, složený z pro- 

 toplastů jenom neúplně od sebe oddělených a označujeme 

 jej na rozdíl od kolonií slovem symplast. V buňkách 

 symplastu neodehrávají se všecky pochody zcela samo- 

 statně, nýbrž sousední buňky na sebe mohou vykonávati 

 vliv, mohou býti na sobě více nebo méně závislé a ztrá- 

 ceti samostatnost, začasté i schopnost k samostatnému 

 dalšímu vývoji, kdybychom je od ostatních buněk isolo- 

 vali. V symplastu nejsou buňky již samostatnými elemen- 

 tárními organismy, nýbrž součástmi vyššího celku, na něm 

 závislými a jsou s ním neustále ve vzájemných vztazích. 

 Jsou nejvýše orgány tohoto celku a spolu též s t a- 

 V e b n í m i prvky, z něhož se celek skládá. 



Čím však jsou buňky v koloniích a v symplastech od 

 sebe odděleny? Živočišné protoplasty vytvořují na svém 

 povrchu tužšíblanky (pelikuly), které jsou k sobě při- 

 loženy, při čemž na jednotlivých místech spolu i splynouti 

 mohou. Jindy se mezi oběma blankami vytvoří vakuolky 

 vodnatými tekutinami vyplněné. Konečně se v jiných pří- 

 padech mezi buňkami cytoplasma pozměňuje 

 v tužší hmotu, do které se mohou ukládati též rozma- 

 nité hmoty metaplasmatické ano i neústrojné soli, jako 

 v kostech uhličitan a fosforečnan vápenatý. Tato proto- 

 plasma, zvaná exoplasmou, kterou se protoplasty jaksi 

 od sebe oddělily, neodumírá, nýbrž zůstává živou, třeba se 

 její život projevoval hlavně ve vzrůstu a ve změně vnitřní 

 stavby. Vzrůst jejich je prý do velké míry na ostatní proto- 

 plasmě buněk nezávislý. 



Prof. Dr. B. Němec: Úvod do všeobecné biologie. 3 33 



