mohou ukládati druhotně. U rostlin však tuhé blány ne- 

 vznikají přeměnou protoplasmy, nýbrž vyloučením 

 látek, z nichžto se blána skládá, z protoplasmy. Je to zřej- 

 mo již z toho, že nejrozšířenější hmotou, z níž jsou blány 

 stavěny, je uhlohydrát, b u n í č i n a (c e 1 u 1 o s a), c h i- 

 t i n, ve srovnání s bílkovinami poměrně jednoduchá látka 

 dusíkatá akorkovina (suberin), látka tukovitá. 



Blána rostlinných buněk roste jen potud, pokud je ve 

 styku s protoplasmou a její další vývoj úplně se zastaví, 

 jakmile se protoplasma od ní odtáhne, na př. působíme-li 

 na buňku roztoky látek, které jí hojně vody odnímají (při 

 t. zv. plasmo lyse). Pro většinu dosud zkoumaných 

 případů musí protoplasma obsahovati jádro, aby mohla 

 blánu vyloučiti a pak trvale její vzrůst udržovati. Výjimku 

 činí kořenovité vlásky (rhizoidy) jatrovkovitých mechů a 

 pylové vaky. 



Proužkování blány buněčné lýkového vlákna barvínku. 



Mladé blány buněčné jsou tenké, mohou však během 

 dalšího vývoje buňky značně ztloustnout i. To se děje 

 buďto tím, že se nové částečky na blánu přikládají, 

 t. j. mezi blánou již danou a hyaloplasmou vylučují 

 (vzrůst a p o s i c í). Tento způsob tloustnutí blan je nej- 

 rozšířenější. Vedle něho však se děje také vzrůst blan 

 intussuscepcí, t. j. nové částečky vnikají do- 

 vnitř blány a ukládají se mezi částečky starší. Blány 

 mnohých řas a pylových zrn rostou intussuscepcí, neboť 

 se u nich může měniti tlouštka i struktura vrstev, které 

 jsou od protoplasmy odděleny jinou vrstvou. Tloustnutí 

 aposicí děje se hlavně tam, kde netloustnou blány trvale, 

 nýbrž kde tloustnutí je přerušováno dobou klidu, jak se 

 děje na př. ve vláknech lýkových s blanami velmi silně 

 ztlustlými. Tu se postupně na sebe přikládají vrstvy blan, 

 které se i chemicky od sebe mohou lišiti. Mimo to může se 



42 



