Buňky některého z těchto tvarů, ve větším počtu sdru- 

 žené, tvoří pletiva, která můžeme označiti týmžc názvem 

 jako buňky, tedy pletivy parenchymatickými, 

 prosenchymatickými, vláknitými a dešti č- 

 kovitými. 



Fysiologický význam buněk určován je však nejen 

 tvarem buněk, nýbrž také způsobem ztloustnutí jejich 

 blan. Parenchym složený z buněk poměrně tenkoblanných 

 označujeme jako parenchym vlastní. Jemu přísluší 

 hlavní význam v pletivech výměnu látek obstarávajících, 

 neboť se v něm odehrává zpracování živin ze zevnějšku 

 přijatých, v něm se výsledky výměny a asimilace látek 

 ukládají. Parenchymatické povahy jsou též většinou ple- 



Rúzné tvary buněk. A deskovité buňky ze dřeně zimního pupenu smrku, B příčný řez týmiž 

 buňkami, Č parenchym z kůry kořenu olšového s mezibunečnými prostorami, D prosenchy- 



matické buňky ze chmýru starčku. 



tiva meristematická. Jsou také uuňky parenchymatického 

 tvaru, ale se stěnami velice ztlustlými a sice stejnoměrně 

 kol dokola. Ve stěnách mohou probíhati tečky, které ne- 

 zřídka mají tvar kanálků, jež se mohou i rozvětvovati. Tyto 

 kamenné bunice dodávají rostlině pevnosti, nezřídka 

 jsou vyvinuty při povrchu rostliny anebo vtroušeny 

 v tenkoblanný parenchyn. 



P r ose nchy matické buňky jsou poměrně vzácně 

 tenkoblanné, obyčejně jsou blány jejich silně ztlustlé a 

 sice, nehledě k tečkám a dvojtečkám, kolkolem stejno- 

 měrně. Ztlustlé takové buňky skládají pletivo zvané p r o- 

 senchymem v užším slova smyslu. Prosenchym 

 má význam jednak jako pletivo dodávající mechanické 

 pevnosti rostlinnému tělu, jednak se buňkami prosenchy- 

 matickými mohou voditi látky ve vodě rozpuštěné na větší 



71 



