se trvale regenerací. Vznik živé hmoty děkoval by tedy 

 za svůj původ realisaci pravděnepodobného — anebo ne- 

 smírně málo pravděpodobného — případu. 



Nejvážnějším zastancem nauky o samoplození byl fi- 

 losof H. S p e n c e r. Domnívá se, že i nyní by se mohla 

 vytvářeti ústrojná hmota a vznikati život v nejjednodušších 

 svých tvarech i za nynějších kosmických poměrů, ale po- 

 važuje za mnohem pravděpodobnější, že se ústrojná hmota 

 vytvářela a živé bytosti pouze tenkráte vznikaly, když tep- 

 lota zemského povrchu kolísala v oněch hranicích teplot, 

 při nichž jsou složitější ústrojné sloučeniny velmi nestá- 

 lými; dále se domnívá, že přeměna ústrojných látek neži- 

 vých v nejjednodušší typy počala částečkami živé hmoty, 

 které byly ovšem mnohem menší, mnohem neurčitější 

 a měly mnohem nestálejší vlastnosti než nejjednodušší 

 známí ústrojenci. Vývoj specifických tvarů byl výsledkem 

 vzájemného působení těchto počínajících ústrojenců a je- 

 jich okolí a opětovaným přežitím těch typů, které se svými 

 vlastnostmi nejlépe do zevních poměrů, v nichž se nalé- 

 zaly, hodily. Nežli tímto pochodem vznikly obyčejní ná- 

 levníci, uplynula jistě nesmírně dlouhá doba. Není něja- 

 kého zcela určitého počátku života na zemi, neboť se vznik 

 života dál pozvolna. Jako chemikové získávají složité slou- 

 čeniny nikoli přímo z prvků, nýbrž nepřímo z jednoduš- 

 ších sloučenin oklikami, také z neživé hmoty pozvolna a 

 stupňovitě se vytvářela živá hmota. Jako v laboratoři, tak 

 také v neživé přírodě, kdysi vytvářely za vhodných pod- 

 mínek jednodušší ústrojné sloučeniny vyšší typy ústroj- 

 ných látek, které se konečně utvářely v živou hmotu. 

 Znaky života jen zvolna se na této hmotě projevovaly. 



Německý botanik R e i n k e shrnuje námitky proti 

 samoplození asi v tato slova: I nejjednodušší živá 

 bytost je podstatně rozdílná od neživé přírody, t. j. není 

 přechodu mezi obojími. Proto je nemyslitelná přeměna 

 kyseliny dusičné, sírové, uhličité, fosforečné atd. silanv 

 spočívajícími v těchto látkách, čili jak se říká sama od 

 sebe, v živou hmotu. Právě tak bychom se mohli domní- 

 vati, že v rudních ložiskách ležící rudy železa, mědi a 

 zinku samy od sebe se změnily v první stroj anebo kapesní 

 hodinky. Jako nedovede žádná energie sama sebou stroje 

 vytvořiti z oněch surovin, tak také nedovede vytvořiti ži- 

 vou hmotu z její chemických složek. Hmoty a energie 

 mohou vždy býti pouze nositeli a podmín- 

 kami životních pochodů, samy však jich ne- 

 dovedou vytvořiti. Ale také všecka zkušenost 

 mluví proti samoplození. Jenom živá hmota má schopnost 

 neústrojnou hmotu asimilací přeměniti v ústrojnou a tuto 

 vtěliti jako součást její ve hmotu živou. Jelikož již nejjed- 



Prof. Dr. B. Němec: Úvod do všeobecné biologie. 2 \/ 



