stalech bylo pozorováno, v kapky menší, mohou však také 

 naopak spolu splývati. 



Připusťme tedy, že v krystalisaci anebo v Traubeově 

 buňce máme obdobu vzrůstu a jednoduché výživy, že 

 v plameni máme obdobu složitější výměny látek, že v re- 

 generaci krystalu lze spatřovati obdobu regulace živého 

 těla po poranění, že máme též obdobu pro dělení živé 

 hmoty v některých zjevech pozorovaných na tekutých 

 krystalech, že jsou též obdoby pro rozdělení živé 

 hmoty v buňky přehrádkami, to vše jsou obdoby pro 

 jednotlivé zjevy životní, nikoli však pro 

 soubor jejich, jak je v živé bytosti uskutečněn, kde 

 všecky ty zjevy harmonicky spolu souvisí a jednotným 

 celkem se jeví, rozumně uspořádaným a prospěšně říze- 

 ným k udržení jedince i k rozmnožení a zabezpečení po- 

 tomstva. Takovémuto celku, samosprávnému a jakoby 

 určitou ideou vedenému, kde části jsou ve službách celku, 

 ve přírodě neživé nic obdobného není. Proto právě ta har- 

 moničnost, jednotnost mnohonásobných a různých fysi- 

 kálně chemických pochodů v živém těle je význačnou pro 

 živá těla. 



Člověk prožívá mnohé ze svých životních pochodů, 

 je si jich vědom. Ale toto prožívání naprosto není vý- 

 značným zjevem pro všecky životní po- 

 chody, neboť velikou většinu jich neprožívá, neuvědo- 

 muje si ani člověk, pokud se v jeho vlastním těle dějí. 

 Neví ničeho téměř o celé výměně látek, o vzrůstu a vývoji, 

 ba není si ani vědom tvaru svého těla a své ústrojnosti. 

 Proto nelze prohlásiti uvědomování si, prožívání ži- 

 votních dějů za všeobecnou a význačnou vlastnost jejich 

 proti přírodě neživé, nehledě ani k tomu, že prožívání je 

 zjev zcela subjektivní a že dle obdoby jenom pro živé by- 

 tosti člověku ústrojnosti podobné je lze také přijímati 

 v podobné formě jako pro člověka. 



V čem tedy spočívá podstatarozdílu mezi tělem 

 živým a předmětem neživým? Podle názoru jedněch není 

 podstatného rozdílu mezi nimi; rozdíl je pouze stupňový. 

 V živém těle činni jsou stejní činitelé (síly) jako v přírodě 

 neživé, ale zvláštní stavba, ústrojnost živých bytostí vzbu- 

 zuje zdání, že v nich je činno ještě něco více, čeho není ve 

 přírodě neživé. Tak také složitý nějaký stroj bylo by 

 možno na první pohled považovati za zjev, v němž činný 

 jsou ještě nějaké zvláštní síly, kterých není ve přírodě ne- 

 živé, ač nelze pochybovati, že tu jde v podstatě jenom 

 o zvláštní případ předmětu neživého. To je podstata m e- 

 chanistického názoru na život, dle něhož živá bytost 

 není ničím více, nežli zvláštním, vysoce složitým a doko- 



