se tímto zjevem. Živá hmota má svůj účel sama v soĎě, 

 stroj má účel mimo sebe, je mu dán jeho budovatelem. 



Chemické analysy nalezly v usmrcených živých tělech 

 tytéž prvky, jaké byly shledány též ve přírodě neživé. 

 Mnohé ze sloučenin, nalezených v živém těle, vyrobeny 

 byly též uměle — anebo je vytváří též příroda neživá. 

 I fysikální vlastnosti živých těl, pokud je možno stanoviti, 

 neliší se od vlastností předmětů neživých. Poněvadž ob- 

 vyklou chemickou analysou živá hmota je usmrcována, 

 nelze stanoviti chemickou skladbu živé hmoty samotné, 

 t. j. oné hmoty, která je nositelem zjevů pro život význač- 

 ných. Můžeme se však domnívati, že se ani hmota ve 

 stavu živém nevyznačuje vlastnostmi fysikálními a chemi- 

 ckými podstatně odchylnými od vlastností hmot neži- 

 vých, a že se v ní projevují tytéž fysikální i chemické síly 

 jako ve hmotě neživé. I bylo by možno se domnívati, že 

 živá těla jsou pouze zvláštními případy před- 

 mět ů n e ž i v ý c h, že se sice vyznačují určitými vlast- 

 nostmi, ale ty že je neliší podstatně od vlastností předmětů 

 neživých. Jako je stroj předmětem neživým, který však 

 má určitou stavbu a určité chemické složení, u něhož 

 jednotlivé součásti jsou zcela určitým způsobem v pro- 

 storu rozloženy, což mu umožňuje určitou výkonnost, jako 

 stroj je s to do jisté míry sám svou činnost regulovati, 

 spotřebovanou hmotu do jisté míry nahrazovati novou ze 

 svých zásob atd., tak by bylo možno představiti si též živou 

 bytost jako stroj, obrovské ovšem složitosti a s tím ve 

 spojení také velmi mnohostranné schopnosti výkonné 

 i regulační. 



Nelze popříti, že v neživé přírodě lze shledati mnohé 

 obdoby jednotlivých pochodů, které jsme označili jako 

 význačné pro bytosti živé. Krystaly v matečném louhu 

 rostou dle určitých zákonů, porušeny byvše, dovedou za- 

 hojiti ránu, regenerovati odňatou část. Vhodíme-li do roz- 

 toku síranu měďňatého kousek žluté krevní soli, vzniká 

 kolem něho sraženina ve tvaru váčku (Traubeova 

 b u ň k a), která pozvolna roste a dle zevních poměrů roz- 

 manité tvary přijímá, blána obklopující váček ten, byvši 

 protržena, zacelí se. Plamen přijímá ze svíčky hmotu, 

 kterou stále přeměňuje, a pokud svíčka trvá, přibližně 

 stejný tvar i chemické složení zachovává. Uvolňuje též 

 určité množství energie utajené v potravě, kterou mu 

 svíčka skýtá. Zevní vliv, jako silný proud vzdušný, může 

 tvar jeho změniti, ale plamen opět se vrací sám v původní 

 tvar svůj. Svíčka sama se nevznítí, ale z plamenu daného 

 může nový vzniknouti. Kapky tekutiny mohou se za urči- 

 tých zevních poměrů místně omezenou změnou povrcho- 

 vého napětí děliti, jak jmenovitě na tak zv. tekutých kry- 



8 



