to předmět neživý, jemuž by chyběl právě onen jednotící 

 činitel, který řídí životní dějství k udržení a rozmnožení 

 živé hmoty. Tytéž fysikálně-chemické podmínky nemusí 

 dle tohoto názoru míti vždy tytéž následky, dle toho zdali 

 jsou realisovány ve hmotě živé či neživé. 



II. O původu života. 



Naše zkušenosti stále více dosvědčují správnost pře- 

 svědčení, že nové živé bytosti vznikají jenom 

 z daných již živých bytostí, že živé z neživého 

 přímo nyní nikde nevzniká. Živé tělo sice přijímá neživé 

 látky a zmnožuje svou živou hmotu. Ale bez činnosti již 

 dané živé hmoty naprosto se nemůže hmota neživá státi 

 hmotou živou, * 



Přirozeně se tu naskýtá otázka, zdali tak bylo vždy, 

 či zdali někdy život nějakým způsobem přímo ze hmoty 

 neživé nevznikl. Jinak řečeno, zdali život existuje 

 od věčnosti, či zdali kdysi vznikl, jakým způsobem 

 vznikl a zvláště jaký je původ života na naší země- 

 kouli. Jako o původu vesmíru vůbec a země zvláště, bylo 

 také o původu lidstva a života vůbec odedávna bájenO'. 

 Snad není národa, který by v té příčině neměl svých zka- 

 zek a filosofie se od svých prvních nočátků zabývala otáz- 

 kou původu, vzniku světa a života. 



Jsou možný tři hlavní názory o původu života. Předně 

 mohl by život od věčnosti existovati, tak jako se domní- 

 váme, že existuje od věčnosti hmota neživá (e t e r n i s- 

 m u s). Za druhé mohl život míti svůj počátek, snad ne 

 jednou, nýbrž mnohokráte, tím, že přímo vznikl ze hmoty 

 neživé náhodným (to jest nikoli úmyslně přivedeným) 

 střetnutím se nějakých látek neživých. Tento názor o prvo- 

 plození (abiogenesa, generativo-aequivoca, 

 spontanea) může býti přijat pouze s hlediska mecha- 

 nistického. Třetí konečně názor je ten, že sice život měl 

 kdysi počátek, ale že vznikl zasáhnutím nadpřirozeného 

 činitele v dějství přírody neživé. Byl tedy život dle tohoto 

 názoru stvořen (kreatismus) a toto stvoření nemuselo 

 se státi jednou a také ne na jediném místě. 



Nejméně předpokladů potřebuje e t e r n i s m u s, ná- 

 zor, že život od věčnosti existuje, že neměl nikdy počátku, 

 jak se to také o neživé hmotě domníváme, Trvá-li život 

 od věčnosti, nemusel by také trvati do věčnosti, neboť 

 vlivem zevních nepříznivých pddmínek snadno může za 

 své vzíti a není nemyslitelno, že by se na všech místech, 



13 



