kde život existuje, mohly dostaviti tak nepříznivé podmín- 

 ky, že by život zahynul. Možnost takových okolností (příliš 

 vysoká teplota, jedovaté plyny a roztoky, smrtící paprsky, 

 jakými jsou silné paprsky ultrafialové) není ani pro minu- 

 lost vyloučena a to je důležitá námitka proti názoru to- 

 muto. Naproti tomu není zase vyloučeno, že se vždy na- 

 lezlo těleso nebeské anebo část prostoru ve vesmíru, kde 

 mohly zárodky živých bytostí zachovati svůj život a tak 

 život udržeti. 



Je-li život od věčnosti, je otázka, zdali existuje pouze 

 na naší zemi, či zdali je také na jiných tělesech nebeských. 

 Není nikterak vyloučeno, že jsou mnohá nebeská tělesa, 

 která poskytují životu existenční podmínky. Ale ve vývoji 

 každého tělesa můžeme přijímati stadium, kdy na jeho 

 povrchu život nebyl možný. Naše země měla kdysi žhavý 

 povrch a v té době živé bytosti takových vlastností, jaké 

 nyní známe, na ní nemohly existovati. Nechceme-li se utéci 

 k domněnce, že tenkráte na naší zemi byly živé bytosti 

 vlastností odchylných, takže snesly vysoké teploty, musí- 

 me se domnívati, že teprve od té doby, kdy země na po- 

 vrchu ochladla a voda se srážela, mohly živé bytosti na 

 zemi nalézti podmínky existenční. Odkud však se na ni 

 dostaly zárodky jejich? 



Německý lékař Richter vyslovil (1870) domněnku, 

 že se zárodky živých bytostí mohou světovým prostorem 

 mezi jednotlivými tělesy nebeskými pohybovati a tak růz- 

 ná tělesa osídlovati. Podobná domněnka, a sice, že meteory 

 by mohly obsahovati živé zárodky a přinášeti je s sebou 

 na povrch chladnoucích těles nebeských, byla proslovena 

 Helmholtzem a Thomson em (r. 1871). H e 1 m- 

 h o 1 1 z praví v té příčině, že se mu zdá býti úplně vědec- 

 kým počínáním, když všecky naše pokusy organismy pří- 

 mo z neživé hmoty vytvořiti ztroskotávají, tázati se, zdali 

 vůbec kdy život vznikl, zdali není zrovna tak dávný jako 

 hmota vůbec a zdali jeho zárodky nejsou přenášeny s jed- 

 noho tělesa světového na druhé a zda se nevyvinuly všude 

 tam, kde nalezly příznivou půdu. Sám považuje pouze dvě 

 možnosti za vědecky přípustné: „Organický život buď 

 v některém okamžiku počal, anebo trvá od věčnosti." 

 Arrhenius Richterovu domněnku podrobně propraco- 

 val. Je to theorie o panspermii, podleníž se zárodky jedno- 

 duchých živých bytostí dostávají proudy vzdušnými a na 

 základě elektrického svého náboje do světového prostoru, 

 kde tlakem paprsků světelných jsou posunovány, až při- 

 jdou v dosah působnosti některého jiného tělesa nebeského. 

 Padnou-li na jeho povrch a naleznou-li tu podmínky vhod- 

 né životu, počnou se živiti a množiti a osídlí tak dotčené 

 těleso nebeské. 



14 



